Om Vsekstens Variation 



hos vore Skovtraeer med sserligt Hensyn 



til den saakaldte „Spredningsevne". 



Af 

 L. A. Hauch. 



I Botanisk Tidsskrift Bd. 26 (S. 275—282) Andes en Afhand- 

 ling betitlet: Om den saakaldte „Spredningsevne" hos vore Trae- 

 arter, hvor jeg har S0gt at oplyse den Indflydelse, som Kulturens 

 st0rre eller mindre Taethed udover paa den frembragte Bevoksning, 

 og der er derved henpeget paa, at vel gaelder det for alle Trse- 

 arter, at en Del af Bevoksningens Individer udvikler sig staerkere 

 end andre, men at der i saa Henseende bestaar en Forskel mellem 

 de forskellige Arter. Hos nogle — B0g, Eg, Fyr o. fl. — vil kun et 

 forholdsvis mindre Antal af Individer udvikle sig staerkt paa den 

 0vrige Bevoksnings Bekostning, medens hos andre — R0dgran, Ask 

 o. fl. — en langt st0rre Del af Bevoksningens hidivider formaar at 

 tage Del i og vinde frem i Kampen, og denne varer leengere, udksem- 

 pes vanskeligere; og jeg har da benyttet det Udtryk, at Trsearten 

 besidder en st0rre eller mindre Spredningsevne, alt eftersom der 

 hos den findes en iboende Evne til at lade et mindre eller storre 

 Antal Individer naa frem i Kampen, 



Jeg har saa dernsest gjort mig til Talsmand for, at man, hvor 

 Talen er om Treearter med stor Spredningsevne, sserlig B0g og Eg, 

 vanskelig kan begynde med for stor Teethed i Kulturen, at vi som 

 Kegel vil opnaa at frembringe den bedste Bevoksning, naar Kul- 

 turarealet er deekket af et tget Plantetseppe, et Filt af Planter — 

 at dette vil krseve sserlig Aarvaagenhed med Hensyn til Udhugning, 

 skal vi senere komme til at omtale. 



Siden denne Afhandling publiceredes, er der imidlertid i Lite- 

 raturen fremkommet Arbejder, der synes at stadfaeste Rigtigheden 



