— 149 — 



af de fremsatte Udtalelser, ligesom Udviklingen af de paa Bregen- 

 tved anlagte B0ge- og Egeknltur stotter dem. 



Den nsesten uforklarlige Indflydelse det har for B0g og Eg — 

 i hvei't Fald paa den fugtige lerede Jordbund — i de forste Leve- 

 aar at opvokse i fuldstsendig Taethed kunde maaske hidr0re fra, at 

 vi her staar overfor et af de Faenomener, hvor Bakterielivet i Jord- 

 bunden g0r sig gseldende; nied de senere Aars lagttagelser paa 

 dette Omraade for 0je kunde man tsenke sig, at den gunstige Ind- 

 virkning paa Vseksten, som den st0rre Plantetaethed fremkalder, 

 kunde stamme fra, at Bakterielivet bliver rigere under det tsette 

 Plantedaekke. I hvert Fald er der ingen anden Foranstattning, som 

 kan erstatte dets Virkning; en Sammenligning mellem Vaeksten i 

 en Kultur af B0g eller Eg, der opvokser i fuld Tsethed, saaledes at 

 Plantedaekket fuldstsendig kvseler Grsesvseksten, og en saadan, hvor 

 Planterne staar i sterre indbyrdes Afstand, og hvor Graesvaekst 

 iovrigt dsekker Arealet, vil vise en iojnefaldende Forskel, saaledes 

 at den f0rste vil prseges af en ganske anden frodig og kraftig Vsekst 

 end den sidste; og selv hvor man ved Rensning fjerner Grsesset, 

 vil dette ikke kunne erstatte Planteteetheden ; den fuldkomne Ren- 

 holdelse er overordentlig befordrende for Vaeksten, hvor de unge 

 Planter staar i toette Keekker og med deres Sidegrene hurtig naar 

 hinanden. Den virker derimod mindre, hvor Afstanden mellem 

 Planterne er saa stor, at Jorden kommer til at ligge blottet. 



Men er der saaledes noget, som kunde tale for, at lagttagelser 

 af Bakterielivet i Jordbunden muligvis vilde kaste Lys over Kultur- 

 teethedens Indflydelse, saa fmdes der paa et andet Omraade frem- 

 f0rt Ting, der yderligere synes at belyse Sporgsmaalet ; jeg teenker 

 paa Laeren om Arvelighedens Indflydelse og da sserlig paa W. Jo- 

 hannsens „Elemente der exakten Erbliehkeitslehre". 



Herved maa paa den anden Side naevnes, at W. Johannsen 

 advarer imod at betragte Spredningsevnen som Maal for den paa- 

 gaeldende Udsaeds anlsegstypiske Forskelligheder^), og siger videre, 

 at Studiet af Spredningsevnen ikke er St0tte for Sk0nnet over Rig- 

 dommen paa anleegstypiske Forskelligheder i det paagaeldende Ma- 

 teriale, baade fordi Kaarenes Medvirkning ved Spredningen ikke 

 kendes og fordi der vaesentlig kun er Tale om Hastigheden af 

 H0jde- eller Tykkelsetilvaeksten. Tillige omtaler imidlertid Forfat- 

 teren som Tegn paa Raceforskellighed det ejendommelige Forhold, 



1) Tidsskrift for Skovvtesen 51. Bind. S. 195. 1909. 



