- 154 — 



lich gesehen an Unvereinbarkeit erinnern. Wiinschen wir z. B. die 

 hochsten Intensitaten dreier Eigenschaften bei eineni Individuum 

 vereinigt zu finden, und sagen wir etwa, nur ein Individuum auf 

 hundert babe, fiir die einzehie Eigenschaft, den gewiinschen Grad, 



dann wiirde man, indem -^ ~ ■ 4)6 = TooUooo ' ""' ^^ ^'"^"^ 

 Falle auf eine Million das erwiinschste fmden konnen. Dieses ist 

 aber nicht identisch mit Unvereinbarkeit. Es gilt eben fiir die 

 Praxis solche seltene Kombinationen zu finden". 



Overforer vi disse Betragtninger af W. Johannsens Arveliglieds- 

 iaere paa det Sporgsmaal, jeg her ger til Genstand for Overvejelse: 

 Plantetsetheden i vore Boge- og Egekulturer, da synes de at pege 

 paa, at den storst mulige Plantetaethed maa vsere os et af de vig- 

 tigste Midler til at skabe saa gode Bevoksninger som Lokaliteten 

 tiisteder. De fortraeffelige Anvisninger i Oppermanns „Vrange B0ge" 

 til at hente sit Fr0 fra gode Modertrgeer kan vanskelig vurderes 

 tilstrsekkeligt, men jeg mener dog, at man skal vgere varsom med 

 at tilleegge Proveniensen en alt for stor Betydning, thi selv, hvor 

 man henter sit Fr0 fra udsogte Bevoksninger, er det kun relativt, 

 naar man for Bog og Eg vil tale om svagere Spredningsevne, tiii 

 denne Evne er selv i gunstigste Tilfselde altid stasrk hos de to 

 Trsearter. Dertil kommer, at den Indflydelse, dej- i Begyndelsen af 

 denne Afhandling er omtalt, som Plantetsetheden bar paa Udvik- 

 lingen i de forste Leveaar, jo er uafhsengig af Froets Proveniens. 

 Og det gselder derfor her, at det er tvivlsonit, hvorvidt det er rig- 

 tigt, bestandig at beskseftige sig med — hvad der er Saedvane — 

 hvor stor en Fromaengde, hvor mange Planter man kan nojes med, 

 det kan ofte vaere en ilde anvendt Nojsomhed, som kan komme 

 til at gaa ud over Bevoksningens Godhed, og ikke sjaelden vil en 

 saadan Sparsomhed kunne have til Folge, at Kulturanlsegget mis- 

 lykkes; vi maa betsenke, at de fleste af de af forstlige Forfattere 

 angivne Tal for Fro og Plantemsengder tangerer de yderste Greenser 

 af det fornodne; hvor meget der i Virkelighed er fornodent, ved vi 

 som oftest ikke, og vil vi vsere paa den sikre Side, bor vi vist i de 

 fleste Tilfselde bruge storre Kvantiteter af Fro og Planter end det 

 ssedvanlig er Brug. 



Jeg fremhgevede i det foregaaende, at de paa Bregentved an- 

 lagte Boge- og Egekulturer, hvor der mange Steder er anvendt en 

 Fro- eller Plantemeengde, der er storre end man almindelig anser 

 fornoden, end yderligere taler for, at Anvendelse af rigelig Udsaed 

 ikke bor skrseinme; dette viser sig mest frerntreedende efterhaanden 



