- 175 — 



blomstring ca. 4 mm. lange, taet haarede; Grundblade 7— 

 9-lappede med 6 — 8 Taender paa hver Side af Midtlappen ; 

 Akselbladene mere eller mindre redligt anl0bne. 



A. minor. 

 b. Stsenglerne spinkle, foroven eller nsesten i hele deres Lgengde 

 uden eller med faa Haar; Underbaegere og deres Blomster- 

 stilke uden eller med enkelte Haar ; iovrigt som Hovedarten, 

 men Blade og Bladstilke mindre taet behaarede. 



A. minor, subsp. filicaulis. 

 II. Stsenglerne blot haarede paa nederste og (sparsomt) paa nsestne- 

 derste Stsengelled, sjagldent haarede indtil nederste blomstrende 

 Gren; Bladstilke uden eller med sparsomme Haar; Grundblade 9- 

 (sjseldent 11-) lappede, foroven uden Haar (undertiden svagt kort- 

 haarede paa Ta^nderne), forneden blot tiltrykt-haarede langs Ner- 

 verne, isser paa de yderste Lapper; Midtlappens Taender 7 — 9 

 (6 — 10) paa hver Side; Underbaegere og Blomsterstilke uden 

 Haar A. alpestris. 



Charles Thoin: Cultural Studies of Species of Penicillin m. U. 

 S. Department of Agriculture. Bureau of Animal Industry. Bulle- 

 tin 118. 1910. 



Dette fortragffelige med Tegninger rigt udstyrede Arbejde giver en 

 udmaerket Vejledning til Identificering af de mange Penicilliumarter. For- 

 fatteren laegger med Rette lige saa stor Vaegt paa de kulturelle som paa 

 de morfologiske Kendetegn. Til de vigtigste Kendetegn horer saaledes 

 Kulturernes Farve baade set ovenfra og fra Undersiden. Med Rorsukker, 

 der synes at vaere disse Svampes bedste Kulstofkilde, fremtraeder Farve- 

 tonerne klarere end ellers. Ogsaa ved Bestemmelsen af den peptonise- 

 rende Evne burde i alle Tilfaelde vaere anvendt Gelatine med Rorsukker, 

 thi uden Sukker gor Skimmelsvampene Gelatinen alkalisk og derved haem- 

 mes Smeltningen. En af de vigtigste fysiologiske Forskelligheder paa 

 Schizomyceter og Eumyceter er jo netop, at de farste angriber Protein- 

 stofferne ved trypsinlignende Enzymer og de sidste ved pepsinlignende. 



Forfatteren undgaar det kollektive Artsnavn Penicillium glaucum. 

 Den almindelige blaagronne Luftinfektion, Frembringeren af den ejendom- 

 melige mugne Luft, kaldes P. commune n. sp., medens den Penicillium, 

 der er medvirkende ved ^Eblernes Forraadnelse, og som frembringer en 

 frugtseterlignende Lugt, kaldes P. expansiim {Link & Thorn). Hovedfor- 

 skellen paa disse to naerforestaaende Arter bestaar i, at den ferste ingen 

 Goremia danner, medens den anden danner saadanne i rigelig Maengde, 

 om end ikke meget karakteristisk. 



Paa Granger forekommer efter Forfatteren foruden den blaagrenne 

 P. italicum (Wehmer) en olivengran Art, P. digitatum (Saccardo). Hos 

 begge er Konidierne mere langstrakte end hos de to foregaaende Arter. 



Saerlig Interesse knytter sig til de af Forfatteren allerede ved en tid- 

 ligere Lejlighed beskrevne Ostemodningssvampe, P. roqueforti og P. ca- 

 memherti. Den forste, der ikke blot forekommer i Roquefortost, men 

 ogsaa i Gorgonzola- og Stiltonost, adskiller sig fra P. commune blandt 

 andet ved ikke at frembringe den mugne Lugt og ved ikke at smelte 



