_ 313 — 



Dette Pi-iBg kunde man kalde Stillevandsprseget, og aldeles til- 

 svarende Samlagspraeg findes hos Laminaria saccharina og Fucus 

 inflatus. 



Laminaria digitata f. ciicullata forekommer ogsaa spredt 

 voksende mellem Laminaria nigripes v, atrofulva og Alaria Pylaii. 



Lamiuaria hyperborea-Samlaget. Dette Samlag er msegtig ud- 

 viklet ved Syd- og Sydvest-Island, og det findes ogsaa i 0st-lsland 

 og Nord-Island, hvor jeg har vseret, Om dets almindelige Udbre- 

 delse i Nord-Island kan jeg ikke udtale mig, da der kiin er skrabet 

 der paa faa Steder, dog vil jeg antage, at det findes der overalt. 

 I 0st-Tsland derimod, hvor jeg har skrabet mange Steder, har jeg 

 kun fundet det i Mundingen af BerufjorQur. Paa Vestmannaeyjar 

 er det meget frodigt og danner et sammenhaengende Baelte omkring 

 den beboede 0, 



Samlaget vokser paa Klippebund i en Dybde fra omtrent 4 M. 

 indtil c. 30 M. (—40 M.) og findes ved udsatte og noget udsatte 

 Kyster. Smaa Eksemplarer kan traeffes naer Ebbegreensen og i vand- 

 fyldte Bassiner i nederste Fjsere. Paa lavt Vand ser man hyppigt 

 under store Ebber, at den 0verste Del af Stipes rager op over 

 Vandfladen og lofter den nederste Del af Laminaen over Vandet i 

 skraa Retning. Dette er omtalt og afbildet fra Faeroerne af 

 B0rgesen (4, p. 755, fig. 160). 



L. ht/perborea varierer ikke ved Island paa samme Maade som 

 L. saccharina og L. digitata ; den findes nemlig ikke paa beskyttede 

 Steder og gaar ikke saa h0jt op som de naevnte Arter ved udsat 

 Kyst. De Eksemplarer, som findes naer Ebbegraensen eller i Fjaere- 

 bassiner, er ligesaa typiske som de store Dybvands-Individer. Sam- 

 laget synes at trives bedst i en Dybde af c. 20 M. til 30 M., men 

 det trives ogsaa ganske godt i mindre Dybder ved noget udsatte 

 Kyster og er da meget hyppigt blandet med de andre Medlemmer 

 af Samfundet, medens det i Reglen er rent i storre Dybde. Arten 

 har, som almindelig kendt, meget staerke ofte raekkestillede Hap- 

 terer, der gaar ud fra den nederste Del af Stipes, saaledes at den 

 ene Hapter kommer frem ovenfor den anden i lodret Raekkefolge. 

 De ser da ud som en lodret Raekke af skraatstillede Tvaerstivere, 

 den ene ovenfor den anden, og saadanne Raekker udgaar fra Stipes 

 i alle Retninger. Dette er saaledes at forstaa, at eftersom Planten 

 vokser, kommer nye Hapterer frem saedvanligst i den naevnte 

 regelmaessige Raekkefolge, indtil Planten har naaet sin normale 

 Storrelse. Hapterernes Udvikling maa nodvendigvis folge med den 



