N o r d f y n s Flora. 



Af 



Anton Andersen. 



N, 



1. Historisk OTersigt. 



ordfyn er i botanisk Henseende intet terra incognita. Det 

 er, i hvert Fald for enkelte Egnes Vedkommende, ret grundigt under- 

 S0gt. Navnlig gaelder dette Omegnen af de mange store Herre- 

 gaarde, soni findes i den paagseldende Landsdel, og ganske saerligt 

 Hofmansgave-Egnen, der jo, som oftere fremhsevet, er den 

 egentlige klassisk-botaniske Egn af Danmark. 



Hvor tidligt de botaniske Undersogelser har taget deres Be- 

 gyndelse i Nordfyn, lader sig vanskeligt afgere med historisk N0J- 

 agtighed ; men det har naeppe vaeret f0r omkring Midten af det 

 17de Aarhundrede, da den botaniske Videnskab i det hele kommer 

 til ^Ere herhjcmme og finder tah'ige Dyrkere. Datidens Fagskrifter 

 giver dog for den Egn, som her skal behandies, kun faa og spredte 

 Antydninger, der filmed ikke altid er lige paalidelige. Simon 

 Paulli tager i sit beromte Vserk Flora Danica af 1648 vsesent- 

 ligst kun Hensyn til de officinelle Planter, og da det ikke er et 

 egentligt floristisk Arbejde, nsBvner han kun undtagelsesvis specielle 

 Voksesteder. Derimod anf0rer den „kongelige Botanikus" Peder 

 Kylling saadanne i sit fortjenstfulde Skrift Viridarium Danieum, 

 Hafniae 1688. Han har sikkert heri optaget, hvad der paa den Tid 

 forelaa af Oplysninger om Plantearternes Udbredelse herhjemme, 

 og selv havde han rejst i alle Egne af Landet i den Hensigt at 

 g0re botaniske Studier. Som Fynbo (f0dt i Assens c. 1640) maatte 

 det antages, at han sad inde med storst Kendskab til sin Fodeos 

 Flora; og det har sikkert heller ikke skortet Kylling hverken paa 

 Kaerlighed eller Kyndighed. Dog ses det let, at han med Hensyn 

 til den fynske Vegetation kender sin F0deegns Planter bedst, altsaa 

 Assens-Egnens , medens han for det egentlige Nordfyns Vedkom- 

 mende kun nsevner en halv Sues Arter, vaesentligst fra Omegnen 



