13 



deri, att man i diagnoserna alltfor mycket fast sig vid vissa 

 karakterer, soni i sjelfva verket aro ganska foranderliga, sa 

 att man ej kan taga minsta hansyn till dem vid arternas 

 hestiimning. Att faran pa karpellernas rygg, ett kannetec- 

 ken, som af Koch och Babington anvandes for S. pur- 

 purascens, ej ar nagon konstant karakter, ar redan anmarkt 

 af Grenier (Flore de la chaine Jur., 1. s. 271). Detta gal- 

 ler vidare om bladens stallning pa stjelken, kronbladens rikt- 

 ning och de inre standarnes infastning pa kronbladen 



S. maximum har vanligen motsatta blad; mera Ball an 

 aro de stallda i spiral och mycket yppiga exemplar ha stun- 

 dom tre i krans sittande blad. Alldeles samma variations- 

 serie genomloper S. purpurascens , endast med den skilna- 

 den, att den oftare har spiralstallda blad. 



Om kronbladen uppgifves af Koch, att de hos S. ma- 

 ximum aro "patentia, recta", under det de hos S. purpu- 

 rascens skola vara "supra medium recurvo-patentia." Ilar- 

 utinnan har jag dock ej funnit nagon olikhet ega rum, da 

 man jemnfor blommor, som aro lika utvecklade. Afven hos 

 S. maximum aro kronbladen i fullt utslagna blommor ofvan 

 midten tillbakabbjda. 



En karakter, hvarvid man i allnvinhet fastat mycken 

 vigt, ar de inre standarnes infastning pa kronbladen. Hos 

 >'. maximum uppgifvas de vara fastade nederst vid basen 

 (Koch), hos S. purpurascens '/ e (Koch) och hos 8. li- 

 vidum Willd. l / 3 ofvan kronbladens bas (Areschoug, 

 Lange). Att denna karakter ej ar tillforlitlig, har dock 

 redan Sonder i sin Flora Hamburgensis anmarkt, hvilket 

 jag vid undersokning af lefvande exemplar funnit bekraftadt. 

 De aro hos alia tre formerna fastade ungefar lika hogt, nem- 

 ligen i allmanhet i / 3 — '/ 4 ofvan kronbladens bas. Hos olika 

 exemplar varierar dock detta nagot. 



Ar denna iakttagelse riktig, sa bortfaller ett af de vig- 

 tigaste skiljemarkena mellan S. purpurascens och S. livi- 

 dum, sasom de beskrifvas af Areschoug, och de ofriga 

 karaktererna aro mera individuella olikheter, hvilka ej synas 



