119 



lifjallet invid Qvickjock, men fann dera inga hlomdelar. I 

 Lsestadii herbarium finnas 2 exemplar af en form, sa all- 

 deles midt emellan S. polaris och S. reticulata , att knappt 

 nagot tvifvel kan uppsta om dess hybrida natur. Bladen aro 

 langt skaftade, nagot storre an de vanliga, ovalt rundade, hel- 

 hraddade, med fint forgrenadt adernat , a omse sidor glatta 

 och slata. Det ena har honhangen alldeles som 5. reticulata 

 med brungula fjall, ovalt kagellika kapsler utan stiff, men 

 med morka marken; det andra (nara 8. f>olriris) har ungefar 

 10-blommiga hangen med spetsiga kapsler och utdragna morka 

 marken. Jag skulle vilja kalla denna form S. onyctriophylla. 

 49. S. reticulata L. ar hos oss alltid sa likformig och 

 utmarkt, att man knappast skulle tro den synnerligen be- 

 slagtad med de ofriga pilarterna. [Kerner hade ock pa 

 grund af bladens natadrighet och den egendomliga strukturen 

 af dess nectaria afskiljt den till ett eget slagte, Chamitca, 

 som han dock sedermera atertagit]. Men i Nord-Amerika 

 finnas dels afvikande former med sardeles lan<:t skaftade, all- 

 deles kretsrunda, ytterst tunna och nara 2 turn breda blad, 

 dels modifikationer, hvilka genom vaxesattet af en fothog 

 buske och derutofver, spadformiga eller aflanga, ytterst tat- 

 ulliga blad utan synnerlig natadrighet (S. vcstita Pursh) 

 sa alldeles likna S. glauca, att endast de utmarkta lionhan- 

 hangena sakert atskilja dem fran hvarandra. S. reticulata 

 skulle da snarare utgora en grupp af flera typiskt olika, men 

 dock i hvarandra ofvergaende hufvudformer (a iter). S. nivalis 

 pa Spetsbergen, Gronland, Klippiga bergen och det arktiska 

 Amerika ar den yttersta litenheten af denna art, liksom S. 

 oreophila och S. secta Hook, af S. herbacea , der hela bu- 

 sken ej ar storre an en nagel med blad nastan som af en 



mossa! 



C. Sulices synandrae. 



Stand arstrangar normalt mer eller mindre sam- 



m a n v u x n a. 

 Denna karakter synes visserligen vara artificiell och af- 

 ven osaker, da man stundom hos andra iakttagit, att stan- 



