143 



samt Bladene noget pruinbse (stovdsekkede), kortere og sma- 

 lere end paa Urformationen. 



Jimcacese. 



Juncus supinus. Paa sandet og gruset Urbjergsoplos- 

 ning bliver den mere opret og ikke rodskydende. I en ublan- 

 det Dyndjord derimod bliver den nedliggende og rodskydende 

 (/?. repens). Denne Form gaar i Sandjord tilbage til Hoved- 

 arten i forste Generation. 



J. h fortius varierer ogsaa i forskjellig Jordbund, men 

 samtlige Former gaar i forste Generation i Sandmuld tilbage 

 til Hovedarten. 



Luzula campestris. Denne er en meget variabel Plante, 

 som dog kun paavirkes ved Jordbundens forskjellige Beskaf- 

 fenhed. Hovedarten holder sig constant i en grsesbundet fast 

 Jordbund; paa los og aaben Lermuld bliver den hojere og 

 mere righlomstret, og Corollbladene mere spidse {multijiora) ; 

 paa en aaben Myrjord bliver den endnu hojere og slankere, 

 faar en blegere Farve og mere udspaerrede Blomst- eller Ax- 

 stilke (jKillescens) o. s. v. Dens samtlige Former og Under- 

 arter gaar i anden eller allerede i forste Generation tilbage 

 til Hovedformen, naar den kommer i Lermuld. 



Typhacete. 



Sparganium. Paa Urforraationen faar Arterne af denne 

 Slasgt ikke saa lange eller saa brede Blade, som paa Ler 

 og Kalk, ej heller bliver de saa hoje og ramose paa den 

 forstnasvnte som paa sidstnsevnte Voxested. Paa en mindre 

 fugtig Jordbund, hvortil undertiden nogle Arter spreder sig, 

 bliver disse dvergagtige og rigide. 



Cyperacete. 



Arterne af denne ligesaa indholdsrige som hojst inte- 

 ressante Familje er i Regelen ikke underkastede nogen be- 

 tydelig Forandring eller Variation fremkaldt af Jordbundens 

 geologiske Forhold. De fleste Arter af denne Familje frera- 

 trseder for det Meste med en temmelig constant Habitus. 



