144 



Imidlertid er der dog nogle Arter, paa hvilke Jordbun- 

 den synes at have nogen Indvirkning, fornemmelig af Slaeg- 

 ten Carex. 



Carex vesicaria bliver som oftest paa Kalkbund mere 

 end dobbelt saa hoj og med meget bredere Blade. I en fe- 

 dere Dyndjord paa Urformationen f'aar den undertiden haen- 

 gende Hunax o. s. v. 



Carex hirta bliver steerkere haaret paa Kalkbund end i 

 Lermuld. 



C. cajnllaris bliver paa Kalkbund mere end dobbelt saa 

 hoj og fear meget bredere Blade end paa de ovrige Jordarter 

 (fJ. major). Denne Form holder sig gjennem flere Genera- 

 tioner, men gaar dog tilsidst tilbage til Hovedformen. 



C Jtava. Hovedformen holder sig temmelig constant paa 

 ublandet Dynd- eller Myrjord; men er Jorden blandet med 

 Grus af Urbjergarterne, bliver den lavere af Vaaxt, ikke saa 

 staerkt gul, og faar kortere Frugter (var. lepidocarpa). 



C. pauicea. Hovedformen er altid constant paa Ler- 

 muld, men kommer den paa Myrjord, bliver den hojere, more 

 blaa og med bleggule Frugter. 



C. saliua. Denne Art er underkastet betydelig Foran- 

 dring ved Paavirkning af Jordbundens geologiske Beskaffen- 

 hed. Hovedformen holder sig heist paa Lerjord og er der 

 temmelig constant; paa Kalkbund bliver den meget hojere, 

 skarpere kantet, med bredere Blade, ruere Stoengler og 

 laengere stilkede Ax (var. data og fullginea). Paa en stank 

 sandblandet Lermuld bliver den meget mindre og bojet, Axene 

 med kortere Stilke og Bladene meget smalere (var. sxibspa- 

 thacea). 



C. vulgaris Fr. Paa denne Art bar Jord- og Bjergarten 

 stor Indflydelse; uagtet dens store Foranderlighed er det dog 

 en meget let gjenkjendelig Art, til hvis Hovedform alle dens 

 Varieteter uden Vanskelighed kan henfbres. Hovedformen 

 holder sig i Regelen temmelig constant paa en fugtig dynd- 

 aktig Lerjord. Paa en vaad Dyndjord paa Urformationen 

 bliver Straaet kortere, hvoraf nogle danne fremliggende hvngre 



