Om Galeobdolon luteum Huds. 33 



5. Om Galeobdolon luteum Huds. 



af 

 F. W. C. Areschoug. 



Under min resa i Istrien, Illyrien oeh Steyermark som- 

 maren 1855 antraffade jag anon i medio af Augusti pa 3 a 

 4000 tots liojd ofver hafvet en Labiat, som i afseende pa 

 blouidelarne ocli frukten ofverensstamde med si. Galeobdolon^ 

 men till habitus sa vasendtligt afvek fran den hittills enda 

 bekanta arten, nemligen G. luteum Huds., att jag, om af- 

 seende hufvudsakligen fastats pa, habitus, ej skulle dragit i 

 betankande att uppfora dessa bada former i skilda slagten. 

 Under det G. hiieum i habitus erinrar om Gleclioma hede- 

 racea L., paminde deremot ifragavarande vaxt om en Sta- 

 chys. Galeobdolon Interim, sadan den upptrader i Skane, 

 har nemligen laga, knappast ofver qvartershoga, uppstigande, 

 enkla blombarande stjelkar, fran hvilkas nedre liggande, na- 

 stan traaktiga del utga krypande bladskott, som till foljande 

 ar utveckla blommor; bladen, som mot stjelkens spets foga 

 aftaga i storlek och ej heller miirkbart forandra form, aro 

 njurlika eller hjertlika och nastan trubbiga, i det narmaste 

 likformigt enkelsagade af stora, rundade, trubbiga sagtander, 

 som i spetsen nastan sakna udd, och blomkransarne endast 

 6-blommiga. Den vaxt, jag nu hade for mig, tycktes der- 

 emot sakna bladskott vid basen, den hade anda till 2 fot 

 hoga, greniga blombarande stjelkar, hvilkas grenar afven ut- 

 vecklade blommor; bladen aftogo betydligt i storlek mot stjel- 

 kens spets och hade derstades afven en annan form, lang- 

 spetsade, djupt och ojemnt, nastan dubbelt sagade af stora 

 lancettlika framatrigtade sagtander, som i spetsen buro en 

 tydlig udd; den hade de nedre bladen a'ggrundt lancettlika 

 med afrundad bas, de ofversta aflangt lancettlika, mot basen 

 afsmalnande, stundom nastan helbreddade, och 12 — 14-blom- 

 miga blomkransar. Nar hartill kom, att ifragavarande Ga- 



