34 Om Galeobdolon luteum Huds. 



leobdolon-form hade glatta blad och stjelknr, hetydligt sma- 

 lare och langre sylspetsade samt starkare harbraddade foder- 

 tander och mindre blommor, som annu i niidten af Aug. voro 

 framme, under det var Galeobdolon luteum har hariga blad 

 och stjelkar, bredare, kortare sylspetsade och glesare har- 

 braddade fodertander samt storre blommor, som redan i Maj 

 och borjan af Juni aro utslagna, sa hyste jag ej minsta tvif- 

 vel om, att jag hade att gbra med en hittills obeskrifven art 

 af si. Galeobdolon. Visserligen hade redan Persoon (Syn. 2 

 pag. 122) uppstallt en varietet af G. vulgare {- G. luteum), 

 nemligen j?. montanum, hvilken satillvida narmade sig var 

 form, som de ofre bladen voro lancettlika, men da alia se- 

 nare botanister fastat sa ringa afseende vid denna varietet, 

 att de ej en gang omnamna den, ansag jag, att min Galeob- 

 dolon-fovm, som sa, betydligt afvek fran G. luteum, ej kun- 

 de vara identisk med namnda varietet. 



Da, jag derfore aterkom till Wien , fbretog jag mig att i 

 dervarande samlingar granska de exemplar af Galeobdolon 

 luteum Huds., som derstades forvarades fran flera olika trak- 

 ter, hvarjemte jag sedermera i flera offentliga och enskilda 

 samlingar i Tyskland, Frankrike och Schweitz haft tillfalle 

 att undersoka denna art fran manga lander. Sa otroligt det 

 annu i denna stund forefaller mig, da jag har framfor mig 

 liggande exemplar fran vart fadernesland och fran Illyrien, 

 maste jag dock, i anseende till de talrika mellanformer, som 

 dem emellan forefinnas, betrakta dessa bada sa, hogst olika 

 former sasom tillhorande samma art. Redan i Skane vari- 

 erar denna art nagot, sa att den har an rundade njurlika, 

 an nagot utdragna hjertlika blad, och i norra samt mellersta 

 Tyskland aro dess blad annu mera utdragna, aggrunda, nar- 

 mande sig den for den sydliga varieteten karakteristiska 

 bladformen. Exemplar fran Wiens omgifningar, insamlade af 

 Docenten S. Berggren under Maj manad, bilda en ganska 

 anmarkningsvard mellanform mellan dessa extremer; den har 

 nemligen enkla, uppstigande, mer an fotshbga, hariga stjel- 

 kar, hariga blad, af hvilka de nedre aro hjertlikt aggrunda, 



