Om Galeobdolon luteum Huds. 37 



starkare drifvande kliraat befordrar de kraftigare exemplarens 



hastigare utveckling, sasom fallet ar hos oss m'ed vissa La- 

 mia. Ocksa lata atminstone de fiesta af de olikhetcr, som 

 utmarka den sydliga formen, forklara sig genom ett dylikt 

 antagande. I norden, der arten behcifver tva eller flera ar 

 till sin utveckling, maste, da vaxten ej bar nagon egentlig 

 rotstock, stjelkens nedre del blifva nedliggande, traaktig och 

 utveckla bladskott, som till ett foljande ar utveckla blom- 

 mor; pa en enarig form deremot blir stjelken ortartad, upp- 

 ratt, de Iran dess nedre del utgaende grenarne uppna redan 

 fbrsta aret sin fulla utveckling — de blifva uppratta ocb ut- 

 veckla blommor. Flackigheten pa bladen hos den nordiska 

 formen forefinnes afven bos manga andra flerariga orter pa 

 de nedre bladen, da dessa fortlefva afven under vintern, 

 ocb synes uppkomma af kolden (jemfr. Hugo v. Mold, Unters. 

 iiber die winterlicbe Farbung der Blatter i Verm. Schr. pag. 

 375); harigheten pa stjelk och blad synes ock vara framkal- 

 lad af samma forhallanden, da i allmanhet vaxter bijgre upp 

 mot norden hafva en dylik for varme oledande bekladnad. 

 Genom den storre frodigheten hos den sydliga formen, som 

 foretradesvis yttrar sig i den bogre stjelken och de talrikare 

 blommorna, blifva afven bladen mera langstrackta, hvarvid 

 sagtanderna blifva langre, mera spetsiga saint framatrigtade, 

 sasom forhallandet afven ar hos flera Mentha' i afseende pa 

 de verticillata och capitata formerna. Liksom hos flera Men- 

 tha; (t. ex. M. gentilis) blomkransarne stundom bilda en ut- 

 dragen axlik blomstallning med mer eller mindre undertryekta 

 blomstbdjeblad, pa samma gang stjelkbladen aro smalare, 

 spetsigare och hafva smalare, spetsigare samt mera framat- 

 rigtade sagtander, pa samma satt bilda afven blomkransarne 

 hos forma australls af G. luteum Huds. en mera utdragen 

 axlik blomstallning, i hvilken blomstodjebladen mera minna 

 sig till skarmblad. Salunda torde en stor del af de den syd- 

 liga formen utmarkande egendomligheterna kunna fbrklaras, 

 ehuru direkta observationer bfver denna forms biologi ensamt 

 forma med full sakerhet afgora denna fraga. Men deremot 



