Smarre notiser. 71 



toni for egen art. Den ar i H. N. XIV lemnad sasom en 

 annu dubios medelform^mellan denna och Atr. patnla. 



Ora man radfragat Linnes ursprungliga, fullstandiga 

 och poetiska beskrifning i Fl. Lapp, pa Sparganium natans, 

 skulle aldrig tvifvel uppstatt om densamma. Den ar egen- 

 domlig for nordligaste Englands, Skandinaviens, Finlands, 

 Sibiriens (Sp>. longifolium Turcz.) samt nordliga Amerikas 

 sjoar. Den ar den enda art i slagtet, sorn aldrig forekommer 

 uppratt, liksom Sp. ramosum den enda, som aldrig fore- 

 kommer med flytande blad. Sparganium simplex subnatans 

 liknar i hast Sp. minimum, men ar latt skild genom bladen 

 och frukterna. Markvardigast ar likval en ny form, Sparg. 

 simplex v. longissimum, till vaxsatt och utseende alldeles 

 lik Sp. natans, stjelken 4— 5 fot lang, bladen lika langa och 

 smala som pa Sp. natans, men for smalhetens skull skarpare 

 trekantiga an pa Sp. simplex och frukterna lika dennas. 

 Den ar funnen af Dr A.W.Lund i Ostergotland i Stangan 

 nara dess utlopp i sjon Kron. 



Slastet Bromus benamnes af sydlandska botanister 

 Serrafalcus och namnet Bromus ofverfores till Schedonorus, 

 hvars typ Sched. inermis P. B. ar. Detta senare slagtes al- 

 ter hafva alltid ansetts for oegentliga Bromi och ofta ofver- 

 forts till Festuca. Det Grekiska ftgoifioc , hvaraf namnet ar 

 lanadt, betecknar ragen och af den inre forvandtskap man 

 antagit mellan ragen och raglostan (Br. secalinus) bar denna 

 senare fran aldsta tider ansetts for slagtets typ. Linne, som 

 fbrst narmare bestamde slagtet, definierar det: gluma jlores in 

 spicam ovato-oblongam colligens, corollae valvula inferiori 

 concava obtusa. — Just detta utgor nu utlanningarnes karakter 

 pa, Serrafalcus. 



