Hieraeia Scandinavica exsiccata. 77 



liga och instruktiva exsiccatverk ofver Skandinaviens Hiera- 

 cier utkommit. Vi ga nu att uppfylla det da gifna loftet att 

 meddela diagnoserna pa, de deri upptagna saval for Skandi- 

 navien som for vetenskapen nya artema. 



Innan detta sker, ma dock en liten anmarkning forut- 

 skickas. Maugen, som haft nog stora svarigheter att be- 

 stamma de hos oss redan urskilda artema af detta polymorfa 

 slagte, skall mahanda snarare med missmod och misstroende 

 an med tillfredsstallelse och noje helsa annu flera representanter 

 af detsamma. For var del kunna vi dock ej underlata att 

 instamma i den af Lektor Lin de berg uttalade asigten, att 

 svarigheterna vid artbestamningen inom detta slagte till en 

 hogst vasentlig grad beror derpa, att man ej under egna 

 namn velat uppstalla flera former, ehuru dessa under mang- 

 ariga studier visat sig konstanta och begransade fran nar- 

 maste anforvandter. Dessa former har man derfore fort an 

 hit, an dit, hvarigenom afven andra arters granser blifvit 

 gjorda vacklande och osakra. Egendomligt och betecknande 

 ar det for ofrigt, att alia de, som egnat langvariga och nog- 

 granna studier at detta slagte, payrka antagandet af annu 

 flera arter inom detsamma, under det att de botanister, som 

 at detta amne blott egnat en mera flygtig uppmarksamhet, 

 upptrada sasora harolder for art-reduktion. 



Harmed har hvarken Lektor Lindeberg eller vi velat 

 forfakta den asigten, att dessa med egna species-namn ut- 

 markta Hieraeia aro arter i den Linneanska betydelsen, 

 grundad pa, Linnes ord: species tot numeramus, quot diversce 

 formw in principio sunt creata. Att i vara dagar afgora, 

 hvilka — eller om ens nagra — former aro ursprungliga, ar hogst 

 vanskligt, for att ej saga omojligt, hvarfore afven namnda 

 Linneanska sats atminstone i praktiskt afseende ar gan- 

 ska vardelos. For var del anse vi, att Lektor L:s salt att 

 ga tillvaga grundar sig pa den enligt vart formenande enda 

 praktiskt dugliga regeln: sasom sarskild art maste vi betrakta 

 hvarje form, sa vida och sa, lange man ej genom uppenbara 

 och obestridliga ofvergangar kan bevisa dess saramanflytande 



