Sliigtena Fucus och Pyenophycus. 109 



sporhylsor och antheridier hos ifragavarande slagte ej erbju- 

 da nagra betydande skiljaktigheter. 



De fran Finnmarken hemforda exemplaren af denna 

 vaxt ansagos af oss hantyda pa en ny art, som vi vid flera 

 tillfallen, ehuru ej i skrif't, benamnde F. arcticus. Till en 

 borjan vagade vi nemligen ej att hanfora dem till Agardhs 

 F furcatus pa, grund deraf, att receptacula i J. Ag. gen. 

 sp. 1. c. sagas vara understundom pluries furcata och bis 

 furcata och derjemte subplann. Men ett fran Harvey er- 

 hallet exemplar af F. furcatus, som svaf'var mellan J. A- 

 gardhs beskrifning och var vaxt, ofvertygade oss omsider, 

 att tva sa narsla'gtade former ej kunde existera i naturen, 

 utan att sammanfalla till en art. Hvad betraffar receptacula 

 subplana, sa torde denna formolikhet bora tillskrifvas exem- 

 plarer.s torkade tillstand, ty hos vara exemplar aro efter 

 torkningen de fiesta sporgomfastena fullkomligt platta och 

 atertaga ej efter uppblotning den ursprungliga uppblast-trinda 

 formen. 



7. Fucus distichus L. 



Samkonad, liten; balen nedtili trindt eller sammantryckt 

 stjelklik . utan blasor, membranos, reguliert klynnedelad ; spor- 

 gommena i topparne af de jemnhoga Hikarna, hela, parvisa, 

 jemnbreda trindt uppblasta eller nastan sammantryckta. 



Hermaphroditus, pumilus; thallo in feme tereti 1. com- 

 presso-caulescente, evesiculoso, membranaceo, regnlariter dicho- 

 tomo; receptaculis in apicihus laciniarum, integris, binis, line- 

 arilms, tereti-inflatis 1. subcompressis. 



Fucus distichus Linn. syst. ed. 12. vol. 2. p. 716. — 

 J. Ag. gen. sp. 1. 209. 



Forekomst: allman i klipphalor och gropar i ofversta 

 vattenmarket langs Norges nordliga kust, fran sodra Nord- 

 landen anda upp till Vardohus. Dessutom vid kusterna af 

 ryska Finmarken, i IT vita hafvet, vid Island, Gronland och 

 Now-Foundland. Satter frukt tidigt om varen och slapper 

 sporgomfastena under Sept. och Oct. manader. 



