i Skandinaviens Ilex-region. 161 



arterna, genom ett allmannare upptradande af Holcus mollis 

 L. och H. lanatus L., Dactylis glomerata L., Cynosurus 

 cristatus L., Juncus squarrosus L., Silene inflata Sm., 

 Melandrium sylvestre Rohl, Valeriana sambucifolia Mik., 

 Hypocharis radicata L., Hieracium umbellatum L., Orchis 

 maculata L., Platanthera bifolia Rich, och Blechnum Spi- 

 cant Roth.. Luzula maxima, Desv. och Primula acaulis 

 Jacq., sora har intager P. veris L. plats, aro likaledes in- 

 galunda sallsynta. Trifolium hybridum L. synes alldeles 

 saknas. 



Karr- och hafsstrands-vegetationen ar ofver hufvud tern- 

 ligen mager. De allmaDna karrvaxterna aro: Trichophorum 

 cosspitosum Hn., Rhynchospora alba Vahl., de vanliga Ca- 

 r^'-arterna, sardeles C. stellulata Schreb., Drosera inter- 

 media Hayne och D. rotundifolia L., Cardamine pratensis 

 L., Ranunculus Flammula L., Narthecium ossifragum Huds. 

 och Montia fontana L. Bland sumpvaxter aro Comarum 

 palustre L., Parnassia palustris L., Bidens tripartita L., 

 Nasturtium palustre D. C. och Gnaphalium uliginosum 

 sallsynta ; Bidens cernua L. fattas. 



Pa hafsstranderna traffas, ehuru i allraanhet temligen 

 sparsamt: Plantago maritima L., Juncus Oerardi Lois., 

 Haloscias scoticum Fr., Lepigonum salinum Fr. , Cochle- 

 aria officinalis L., Aster Tripolium L., Careoc salina Wg. 

 och Cakile maritima Scop., sarnt pa sandiga stallen Carex 

 arenaria L., Elymus arenarius L. och Psamma arenaria 

 R. S. Sasom verkliga sallsyntheter kunna anforas: Sagina 

 subulata Presl, Odontites litoralis Fr. , Atriplex litoralis 

 L. och Carex maritima Mull. En rnangd af de allmannare 

 bohuslanska hafsstrandsvaxterna, sasom Erythraaz , Atripli- 

 ces 7 Lepigona in. fl., saknas eller aro atminstone sallsynta. 



Kan salunda vegetationen i karren och pa hafsstranderna 

 sagas vara temligen mager, sa maste den i vattensamlingar- 

 ne, de med sott vatten saval som de med brackt eller salt, 

 benamnas i hbgsta grad torftig. I hafvet forekommer nem- 

 ligen knappast flera fanerogamer an Zostera marina L., 



