4 STAUB MÓRICZ 



á mint azt 1900-ban megjelent »A Balaton Flórája«* czímű munkájából 

 tapasztaljuk, de ugyanazon szívóssággal, melylyel három évvel ezelőtt ragasz- 

 kodott első véleményéhez, ragaszkodik most ahhoz, hogy vándormadár hozta 

 a lótuszt Nagyváradra ;. Alföldi Flatt Károlyt figyelmeztette levélben, 

 figyelje meg, érkezik-e a Nílus vidékéről Nagyvárad környékére vándormadár. 

 Erélyes hangon követeli e vélemény kimondását illetőleg a prioritást Schwein- 

 furth-tal szemben, pedig nem a német tudós, hanem Richter Aladár 

 képviselője ezen véleménynek. Flatt Károly tudtommal eddig még nem 

 nyilatkozott, vájjon érkezik-e a Nílus vidékéről vándormadár Nagyváradra és 

 ennélfogva még nem szolgáltathatta az utólagos bizonyítékot az előlegesen 

 fölállított véleményhez, de úgy látszik, B o r b á s sincsen egészen tisztában a 

 vándormadarak szerepével, mert idézett munkájában az idézett bekezdést megelőző 

 sorokban azt írja, hogy valamint N e i 1 r e i c h, úgy ő is szembetűnőnek találja, 

 '»hogy minő kevés faja és elszórt elterjedése van hazánkban és a Balaton mellékén 

 az északon soktagú Polamogeton-mk . . . Hogy pedig a vándormadár nem 

 nagyon keresi a Balatonmellék növényzetét, onnan eredhet, mert akár 

 északról, akár délről érkezik indulásától, délről északra is, valamint északról 

 délre is, a Balaton olyan messzire esik, hogy a messziről véletlen magával 

 hozott csirát már jóval előbb elejthette, még mielőtt a Balaton tavához köze- 

 ledett volna, vagy a csíra a hosszú úton elromlott. <^^ Tehát az Afrikából érkező 

 vándormadár elviheti a növény magvakat a messze távolságban fekvő Nagyvárad 

 melletti tavakba, ellenben az északról vagy délről érkező vándormadarak 

 nem vihetnek magvakat a Nagyváradnál nem messzebbre fekvő Balatonba?. 



Az előadottak szerint 1900-ban a nagyváradi Nymphaea Lotus L. 

 honosságát illetőleg két egymással homlokegj'^enest ellentétes állítással vagyunk 

 szemben. Az egyik szerint vándormadár hozta az érdekes növényt Nagy- 

 váradra (Richter, .Schweinfurth, Borbás) ; a másik szerint már a diluviumot 

 megelőző időben díszlett a szóban levő növény Nagyvárad hévforrásaiban 

 (Kerner, Staub). 



Engedtessék meg most, hogy az első állítást szemügyre vegyük. Minden 

 esetre nagyon érdekes az a körülmény, hogy ugyanazon Kerner Antal. 

 a ki a nagyváradi ál-lótuszban nem látott egyebet, mint a régi idők marad- 

 ványát, egyszersmind az a tudós is, a kinek a madaraknak a növények 

 terjesztésében jutott szerepére vonatkozó kutatások java részét köszönjük.** 

 Kérdésünk érdekében legyen megengedve, hogy a madarak ezen említett 

 közvetítésére kissé kitérjünk. 



Valamennyi állat között, melyeket a növényi magvak terjesztői gyanánt 

 ismerünk, csakugyan a madarak azok. melyeket itt első sorban kell föl- 

 említenünk. Sok növény termése és magva a madarak tápláléka és a mi 

 azokban emészthetetlen, azt már vagy a begyből visszahányják vagy pedig a 



* A Balaton Tiidománj^os Tanulmányozásának Kredményei. II. köt. 80. old. 

 (1900). 



** A. Kerner v. M a r 11 a u n : Pflanzcnleben, II. köt. 785., 798., 804. old. 

 F. L u d w i g : Lehrbuch der Biologic der Pflanzen, 305. old. 



