6 STAUB MÓRICZ 



Ugyanezen gondolatnak adott B o r b á s is kifejezést, csakhog}^ elég 

 csudálatosan, ezt csak a Balaton mellékére tekinti érvényesnek, nem pedig a 

 nagyváradi hévvizekre is. 



Hogy a pelikán sem viszi a Schweinfurth közlése szerint a 

 lábához tapadt fél kilogramm sarat messzire, azt majdnem bizonyosnak 

 vehetjük. Még a leggyorsabban röpülő madár sem teszi meg útját a téli 

 hazája felé egy röptében. Tudjuk, hogy a Földközi-Tengerhez érve, olyan 

 nagyfokú kimerültség vesz rajtuk erőt, hogy e miatt megszámlálhatatlan 

 mennyiségben a kapzsi olaszok gyilkos kezébe kerülnek ; hogy pedig kerülik 

 a túlságos hosszú utakat, bizonyítja még az, hogy addig húzódnak a Földközi- 

 Tenger partjain végig, míg olyan ponthoz kerülnek, a melyről ismét száraz- 

 földet (szigetet vagy az afrikai partot) látnak maguk előtt * ; bizonyos tehát, 

 hogy a pihenő helyeken (a Földközi Tenger partja talán nem lesz az első 

 ilyen hely) éhségüket és szomjukat fogják kielégíteni, fáradalmaikat kipihenni 

 és pihenés közben tollazatúkat, sőt egész testüket tisztogatni ; világos továbbá 

 az is. hogy az induláskor esetleg magukkal hozott tisztátalanság éppen a 

 gyors röpülés folytán csakhamar meg fog száradni és a madár testéről 

 lekopni vagy pedig a belé zárt mag csírázó tehetségét veszítheti cl, mert 

 hiszen vízi növényekről van a szó. Nézetem szerint tehát csak olyan növényről 

 szabad föltenni a vándormadarak útján való terjesztést, a melyre nézve a kellő 

 bizonyíték birtokában is vagyunk ; e nélkül nem egyéb az puszta föltevésnél. 



Middendorf** szerint még olyan gyorsan repülő madarak, mint a 

 minők a fecskék, gólyák, galambok és sólymok, melyek rendesen egy óra 

 alatt 100 és annál több vverstet repülhetnek át, vándorútjuk alkalmával egy- 

 egy szélességi fokon, azaz körülbelül 104 werst a közép szerint, 2—3 nap 

 alatt repülnek át. 



Ezek után térjünk vissza azon véleményhez, melynek védője én vagyok. 

 Idézett dolgozatomban már utaltam arra, hogy a nagyváradi Nymphaea társa- 

 ságában olyan csiga (Melanopsis Pareyssi M ü h 1 f.) él, mely a Nílusban is 

 az ál-lótusz társa. Véleményem támogatására tehát csak a püspökfürdői élő 

 és fosszil mollusca-faunának beható és alapos tanulmányozása maradt hátra 

 és ezt megtette S. B r u s i n a zágrábi tanár, a kinek ezúttal átadom a szót.*'* 

 Azt mondja B r u s i n a, hogy a püspökfürdői fauna olyan gazdag, nevezetesen 

 Melanopsis-ía]o]s.ha.n, hogy a fürdőben más a közelben levő anyag hiánya 

 folytán az utak kavicsolására a csigák héjait használják föl. A gyógyulóhely és 

 a park összes terei és útai kövületekkel vannak kavicsolva, úgy a mint ezt 

 kicsiben e sorok írója a Bakonyban Zircz körül láthatta, a hol a töméntelen 

 nummulites (Szt. László pénze) szolgáltatja a kavicsoló anyagot. A püspök- 



Lásd : J. A. P almon: Ueber die Zugstrassen der Vögcl cziinű műben 

 (1876) a mellékelt térképet. 



Middendorf: Die Isopiptcren Russlands. 1855. Juli. Zeitschr. der öst. 

 Ges. f. Met. XI, p. 270. 



S. Brusina: Eine subtropische Oasc in Ungarn. — Mittheilungen d. 

 Naturw. Ver. f. Steiermark. Jahrg. 1902. 



