IRODALMI ISiMERTETO. 27 



melyek lefutásukban követik az edcnynyalábokat ; utóbbiak rövid csavaros 

 vastagodású tracheid-ekban végződnek a levél alapszövetében, a mely jól 

 kifejlődött áthasonító szövet. 



A vékony ochrea-n szájnyílások csak a külső epidermisen fordulnak elő ; 

 a szilárdító bordák szerkezete a száréval megegyező ; érdekes, hogy a háncs 

 kifelé fordult. A kürt hamar elszakadozik, a sklerenchym- és háncsrostok meg- 

 maradva, hosszú szálakra bomlanak. 



Végül L e f f 1 e r összegezi a vizsgálatok folyamán szerzett adatokat és 

 kiemeli közülök azokat, melyek a P. arenariimi xerophyt bélyegeit adják. 



Beluleszko (Budapest). 



Istvánffi Gyula dr. : » Tanulmányok a szőlő fakórothadásáról. « E mű 

 a »M. kir. központi szőlészeti kísérleti állomás és Ampelológiai Intézet Köz- 

 leményei « 1902. évi II. kötetében jelent meg 1 — 29ü. lapon. Ugyanekkor 

 jelent meg a fenti folyóirat franczia kiadásában »Études sur le rot livide de la 

 Vigne (Coniothyrium Diplodiella)«, [Annales de l'Institut Central Ampélologique 

 Roy. Hongr. II. 1902. 1—288. 1.] is. A 15 fejezetből álló tanulmány szerzőnek 

 a szőlő fakórothadásáról végzett részletes vizsgálatait tartalmazza és 24 nagy- 

 részt színes kőnyomatú kettős műlappal világítja meg úgy a gyakorlati, mint 

 a tudományos érdekű részleteket. Az I. fejezet az idevágó irodalmat ismer- 

 teti különösen a betegség elterjedése szempontjából. A II. fejezet a fakórot- 

 hadás föllépését tárgyalja az európai szőlőhajtásokon, míg a III. az európai 

 szőlő levelein tapasztalt új fellépést írja le. A IV. fejezet az amerikai haj- 

 tások pusztulásával foglalkozik és részletes szövettani tanulmányt nyújt a 

 bonyolult kóros szöveti változásokról meg az előadó megkülönböztette 

 callusok (1. 2. és 3-adlagos) gyógyító szerepéről. Az V. fejezet a szőlőbogyó 

 fejlődésével és anatómiai szerkezetével foglalkozik, különös tekintettel a betegség 

 elterjedésére a bogyóban. A VI. és VII. fejezet a betegséget okozó fejlődését 

 adja elő a szőlő szerveiben, meg tiszta tenyésztések révén ; a VIII. fejezet 

 a fürtök pusztulását tárgyalja különös figyelemmel a gyakorlati kérdésekre s 

 kimutatja, hogy a védekezés mikor lehet eredményes ; a IX. fejezet az infectiós 

 kísérletek eredményeit nyújtja, míg a X. a fémsókkal való védekezés körüli 

 kísérletezés alapelveit és a XI. fejezet szerző nézeteit a védekezésről általán 

 tárgyalja. A XII. fejezetben a spórák megölésére vonatkozó részletes kísér- 

 letek soroltatnak elő és az előadó által megállapított új védekező szerek 

 spóraölő ereje bizonyíttatik. A XIII. fejezetben a fakórothadás kísérőit, közöttük 

 az új Colletotrichum Vitis fajt ismerteti szerző ; a XIV. rendszertani megjegy- 

 zéseknek van szentelve, míg a XV. a fakórothadás elleni védekezést tárgyalja 

 az eddigi szerek alkalmazásával. 



A tanulmányok népszerű foglalatját szerző a » Természettudományi 

 Közlöny^ számára is be fogja nyújtani. A földmívelésügyi minister megbízá- 

 sából pedig a legszélesebb gazdakörök számára népies ismertetést szerkeszt, 

 mely két külön egybeállított színes táblán fogja a fakórothadásról szükséges 



tudnivalókat népiesért egybefoglalni. 



Istvánffi (Budapest). 



