44 ' PAPP DEZSŐ 



lednek. Míg a hüvelj'en a sugaras falak mereven egyenesek, addig itt a 

 szájnyílásokhoz alkalmazkodván, szelíden hullámzanak, mely tulajdonság 

 minden esetre pótlására szolgál . ama szilárdságnak, melyet a szájnyílások 

 tömeges megjelenése részben csökkentett. A sejtek mérete többnyire arányos 

 a levelek fejlettségével, mivel pedig ez részben a talajtól és az éghajlati viszo- 

 nyoktól függ, közvetve ■ ökológiai jellegű ; így pl. a száraz homokos talajon 

 élő, xerophytának mondható /. arenaria-nak vannak a legkeskenyebb sejtjei. 

 Viszont a mesophyta jellegű /. pumila, I. variegata, I. Reichenbachii, I. 

 síibbarbala, I. Gueldenslaedtiana fajoknak, melyeknek mint mesophytáknak* 

 a levelei is szélesek, a legszélesebb sejtjeik vannak. Eberdt O.** az 

 epidermis sejteknek tangentialis irányban való megnyúlását a nedves talajjal 

 és klímával viszi kapcsolatba. A hosszú levelűeknek epidermis-sejtjei is 

 hosszúak, pl. az /. sibirici, I. síibbarbata, I. Giieldenstaedtianan. A rövid levelű 

 /. pumila, I. variegata, I. Reichenbachii sejtjei is rövidek. Utóbbin alig 

 különböznek egymástól hosszúságban a hüvely és a lemez epidermis-sejtjei. 



Meglehetős különbségeket találunk a sejtek magasságában is. Az /. 

 sptiria, I. síibbarbata, I. GiteJdenstaedtiana, I. variegata, I. psciidacoriis 

 sejtjei 17 — 19 /i magasak. Az /. sibirican 25 t^i, I. arenaria-n, I. pumila n 

 34 (.1, I. Reichenbachii-n 37 u magasak. Méretbeli különbségek a hüvely 

 külső és belső oldalán abban mutatkoznak, hogy az /. arenaria, I. sibi- 

 rica és /. spiiria-n a sejtek általában kisebbek a belső oldalon, a többi 

 fajokon nagyobbak ; az /. variegata-n és /. psettdacorus-on magasabbak is. A 

 mechanikai szövetek fölött az epidermis-sejtek nagyságbeli eltérésére a mint 

 föntebb láttuk, R o s s is figyelmeztetett ; hozzátehetem még, hogy itt a sejtek 

 jóval alacsonyabbak is. Hogy a mechanikai elemek hatása nem mindig ilj^en, 

 kitűnik vS c h m i d t értekezéséből,*** a ki éppen a magasságbeli növekedést 

 észlelte és úgy magyarázta, hogy ez a vízleadás folytán bekövetkezhető össze- 

 esés akadályozására szolgál. Hogy itt alacsonyabbak a sejtek, ennek oka az, 

 hogy az epidermis egész kialakulása a subepidermalis mechanikai szövetek fölött 

 szilárdítási elvet szolgál. Végre a sejtek a levéllemez közepén legnagyobbak 

 és mindinkább kisebbednek a szélek felé ; jól látszik ez a hüvelyi részen, úgy 

 a belső mint a külső oldalon ; a lemezen inkább csak ott, a hol észrevehető 

 különbség van vastagságban : a lemez közepe meg a szélei között. 



A sejteknek külső fala mindenütt vastagodott ; a hüvelyen mindig 

 crősebben, mint a lemezen. Tulajdonképpen ellenkezőt várnánk, mivel a lemez 

 sokkal inkább van a szilárdság ellen törő tényezők hatásainak kitéve, mint 

 a hüvely ; e jelenséget szintén csak a mechanikai elvvel magyarázhatom. A 

 hüvelyben nincsenek olyan erősen kifejlődve a mechanikai elemek, e rész gyön- 

 gébb, szilárdsága csekélyebb, a minek ellensúlyozásául erősebb az epidermis. A 



* Dr. W a r m i n g E. : Lehrbuch der ökologischen Pflanzcngeographic. Berlin. 

 1896. .S. 16. 



** Eberdt O. : Uebcr den Pallisaden-parenchym. Ber. der dcutsch. bot. (lesell. 

 VI. 1888. 



*** Schmidt K. : Über dcn Bkittbau cinigcr xcropliyicn Liliillorcn. Bot. Ccntral- 

 blatt. 1891. Bd. 47. 



