ADATOK AZ IRTS-EK LEVELÉNEK ANATÓMIÁJÁHOZ. 53 



a körülbelül egyenlően kifejlődött és szemközt levő edcnynyalabok az össze- 

 kötő parenchym-sejtekkel együtt alkotják. 



A mechanikai szövetek kialakulását, kifejlődési típusait vizsgálva, az 

 előbb kapott beosztásnak többé-kevésbé megfelelő csoportokat találjuk. Nem 

 követem itt az erősítő szövetek megjelenését a hüvely alsó részétől kezdve 

 föl a lemezig ; annyit azonban meg lehet jegyezni, hogy bár a megjelenés 

 alakjában nincsen semmi különbség a levél különböző részein, elemei erőseb- 

 ben vannak a hüvely felső részén és a lemez derekán kifejlődve, nagyobb a 

 számuk is, mint a hüvely alsó részén. A lemezen fölfelé haladva a csücs 

 felé, ismét csak terjedelemben fogy az erősítő szövet, de nem erősségben. 

 A föntebb érintett öt faj, tehát /. spnria, I. Giieldenslaedtiana, 1. sitbbarbata^ 

 I. pseitdaconis, I. sibirica típusául vehetjük az /. spuria-t A sklerenchym 

 legnagyobb mennyiségben és legerősebben van kifejlődve a háncs fölött, 

 folytatódik a háncs körül két vagy több sorban ; a háncs és a fa határán egy, 

 rendesen mindkét oldalon megszakítást szenved. Ez Schwendener szerint 

 a mechanikai elvnek éppen olyan háttérbe való szorulása, mint mikor a 

 nyalábok sklerenchym-hüvelyc az epidermistől eltávolodik, holott az erősítés 

 elve szerint kerületi elhelyeződésűnek kellene lennie ; de itt az áthasonítás elve 

 győzedelmeskedik ; hasonlóképpen szükségesek itt a megszakítások, hogy az 

 áthasonítási termékek vándorlása a szomszédos szövetekből a szállító elemekbe 

 lehető legyen. Másfelől azután kipótolódik ez, jelen esetben az edénynyaláb 

 hüvely-elemeinek erősebb falvastagságával. A sklerenchym folytatódik a farész 

 mellett egy, esetleg két rétegben és azután a kétoldali vonulat egyesül ; az 

 erősítő elemek tehát hüvelyt, tokot alkotnak a szállító elemek körül (7. rajz). 

 Az /. spttria-n is megvan a kisebb nyalábokon és a levél magasabb részein, 

 a többi fajokon gy^akrabban, hogy a sklerenchym-sejtek a farész mellett 

 lassanként gyöngébbek lesznek, mint a háncs mellett és átmennek szintén 

 sklerenchym-jellegű, de nem olyan vastagfalú és nem fás sejtekbe. Néha a 

 farész mellett is találunk olyan megszakításokat, mint a fa és a háncs határán. 



A hátralevő négy faj, a melyeken a mechanikai elv megvalósítása ugyanaz, 

 a nyaláb-parenchymhüvelyr tekintetbevételével különíthető el két csoportra, 

 melyeket egy részről az /. arenaria és /. vahegata, másrészről az /. Reichen- 

 bachii és az /. pttmila alkotnak. Az előbbi csoportban van jól kifejlődött skle- 

 renchym-szövet a háncs külső oldalán, mely a kisebb nyalábokon csak fedi, a 

 nagyobbakon némileg körül is veszi a háncsrészt (8. rajz) ; a farész körül és 

 tőle befelé a parenchymból alakult, több jól kifejlődött, némileg szabályosan 

 félköralakú sorokban található nyalábhüvely van. Az /. variegatan több 

 sorból áll mint az /. arenaria-n, különben a sorok száma változik a nyalábok 

 nagysága szerint; pl. az egészen kicsi nyalábok körül egészen hiányzik. A farész 

 mellett és egyáltalában legkülső sejtjei vastagodottak és helyettesítik az előbbi 

 csoport sklerenchym-jét ; sőt az átmenet is megvan az /. variegata nagyobb 

 nyalábjaiban, a hol a farész mellett egy^es sejtek típusosán sklerenchymásak 

 és meg is vannak fásodva. Az utolsó csoportot alkotja az /. ptimila és 

 /. Reichenbachü. Itt is van jól kifejlődött sklerenchym-szövet, de csak a 

 háncsrészt fedi ; ennek legnagyobb része és a farész szabadon marad és 



