ADATOK AZ IRIS KK LEVELÉNEK ANATÓMIÁJÁHOZ. 61 



Végre megegyezés van az /. pninila és /. Reichenbachii között. Daczára, 

 hogy a levél vastag, a nyalábok aránylag vékonyabbak az előbbi csoportéinál. 

 A háromféle nyaláb egy vonalba esik az ismertetett váltakozásban, 6—8 sejtsor-távol- 

 ságra vannak az epidermistől, tehát itt csak belső tartókról lehet szó. A nyalábok 

 átmetszete itt is ellipsis, hanem kifelé összenyomott, mivel a sklerenchym gyönge 

 kifejlődésű ; sejtjeinek fala sem vastag, a fásodás is csekély, kisebb nyalá- 

 bokon nincsen is meg. A háncsrész viszonylagosan terjedelmes a sklerenchymhez 

 és fához képest. A sklerenchym csak a háncsot fedi kívülről és ilyen módon 

 a parenchym-hüvely sejtjei szabadon érintkeznek a háncscsal és a fával. A belső 

 edénynyaláb-hüvely gyöngébb, mint az előbbi csoportban és 1—2 sorban van kifej- 

 lődve; az edények szűkebbek, a tracheid-ek kevesebbek. A hüvely felsőbb 

 részein és a lemezen a nyalábok közelebb kerülnek az epidermishez, esetleg 

 csak egy vastagodott falú sejtsorral vannak elválasztva, de hatásuk reá még 

 sincsen, bár itt a sklerenchym-elemek is olyan erősek, mint a többi fajokon. A 

 nyalábok nem kerülnek egymással szembe, hanem váltakoznak, a széleken 

 már csak egy sorban jelennek meg és ilyenkor rendesen középre húzódnak. 

 Egyebekben megegyeznek az előbbiekkel. 



A szállító elemek szerkezetében fajok szerint különbségek nincsenek és 

 így általánosan szólhatok róluk. A farész tracheid-ekből, edényekből és faparen- 

 chymból van alkotva. A tracheid-ek rendesen közetlenül a háncsrész mellett vannak, 

 ritkán az edények körül is ; átmetszetük szögletes, a faluk vastagodott. Csa- 

 varos, létrás gödörkcs vastagodásúak, 1 — 3 sorban levő gödörkékkel. Az 

 edények tágabbak vagy szűkebbek és változatos vastagodásúak. Leggyakoribb 

 a csavaros vastagodás; vannak meredeken vagy sekélyen futó* egyszerű 

 csavarmenetek, azután kettős csavarmenetek: a háncs felé általában létrásan gödör- 

 kések, sőt nagyon ritkán gyűrűsek, távol álló gyűrűkkel. Az elsődleges edén^'ek csak az 

 /. spiiria, I. Gueldenstaedtiana és /. subbarbala-ban szakadnak szét, a többieknél 

 mint a legtágasabb és legbelsőbb edények megmaradnak. A faparenchym elemei kis 

 öt-hatszögletes átmetszető sejtek, gyöngén vastagodott fás fallal. A háncsrészt 

 rostacsövek és kísérő sejtek alkotják. A rostacsövek tágasak, nyúltak, rostafaluk' 

 kissé ferde, faluk nagyon vékony. A kísérő sejtek átmetszete négyszögletű, 

 szűkebbek és rövidebbek, választó falaik vízszintesek vagy kissé ferdék, 

 protoplazmában bővelkedő tartalommal. Az edénynyaláb hüvelysejtjei hat- 

 szögletes átmetszetűek, hézagnélküliek, nyúltabbak, mint a parenchym-sejtek ; 

 hogy erősítésre szolgálnak, abból látszik, hogy ott a hol a nyaláb befelé is 

 sklerenchym-mel van erősítve, vagy urna kis nyalábok körül, melyek egészen 

 sklerenchym-mel vannak körülvéve, hiányzik, vagy csekély mértékben van 

 kifejlődve ; sokszor sklerenchym-be mennek át, ilyenkor megnyúlnak, haránt- 

 falaik esetleg vízszintesek maradnak, de rendesen ferdék lesznek. Átmenetük 

 a parenchym-ba szintén jól követhető, kevés chlorophyllt tartalmaznak. Végre 

 a szállító elemekhez kell sorolnunk a parenchym-hüvelyt, melynek sejtjei a 

 szénhydrat-ok vezetésére szolgálnak.** Mindenütt megvan egy, esetleg két 



" De Bary: Vergleichende Anatomie der Vegetationsorgane. Leipzig, 1877. 

 S. 163-164. 



** H a b e r 1 a n d t : Phvsioloí^ische Pnanzenanatomie. S. 229. 



