110 - BARTAL KORNÉL 



mennyiségben gyepet alkotva és virágzásakor szép fehér virágaival valóban 

 díszére válván e különben nem vonzó területnek. 



Az itt említett vizenyős rét még nem tartozik tulajdonképpen a tepliczi 

 áphoz, el is tér tőle több tekintetben. Sphagnetumot benne nem találtam, 

 vize nem annyira mésztartalmú, mint az igazi lápé ; a forrásvíz nagyon 

 jól iható, semminemű kellemetlen íze nincsen és a benne levő növényi-észeket 

 nem kérgezi be a mész. 



A Szmolnik alján mezei út vezet Teplicz felé ; kövessük. Ez fölvezet 

 arra a kis partra, mely mintegy végső nyúlványa a Szmolnik gerinczének ; 

 délről határolja a föntebb leírt vizenyős rétet és elválasztja a tepliczi láptól. 

 A partra éi-ve, egyszerre elénk tárul a tepliczi láp, még pedig annak legérde- 

 kesebb és leginkább típusos helye, a »Pod-Horom« területe. A talaj itt már 

 nagyon süppedékes, úgy hogy csak zsombékról-zsombékra ugrálva jár- 

 hatunk itten és a minden lépéskor a zsombékszerű halmocskák alól fütyülve 

 előtörő gázok szinte félelmetesen hatnak az emberre. 



Legelőször szemünkbe ötlik egy Phraginiles communis-hól való nádas, 

 mely jóformán kizárólag maga foglal el nagy területet és mivel a fekete 

 tőzeges altalajt itt semmiféle növénj^ nem takarja cl, ez a Phraginites között 

 mindenütt előtűnik és elég sivár képet nyújt. 



Az említett, Phragmites-hov\io\i3i terület déli végén fakadnak a »Forrá- 

 sok«, a hol a víz 5—6 helyen kristálytisztán bugyog elő a mészkavicstól 

 fehérlő m.edenczéből. Meglepő azonban, hogy a források környékén a Sphagnum 

 és más növények elég vastag mészréteggel vannak kérgezve, a mi a víz erős 

 mésztaríalmára vall. Meszén kívül a víz azonban másféle sót aligha tartalmaz, a 

 mennyiben e források vizének semmi íze sincsen és nagyon jó ivóvíznek bizo- 

 nyult. A források körűi már változatosabb a növényzet. A legészakibb forrás 

 medenczéje mellett van az Erylhraea idiginosa eddig ismert egyedüli szepesi 

 termőhelye, itt találjuk a Scirpus Tahernaemonlani-i és Dianthiis deJloides-i is, 

 valamint itt jelenik meg ismét a Schoenits ferrugineus nagyobb mennyiségben. 



A források egy, a Teplicz-patakba ömlő csermelybe egyesülnek, mely- 

 nek partját cserjék csoportja szegélyezi, melyet Salix pentandra, S. pítrpurea, 

 S. ciispidata, S. silesiaca és 5. aurila alkotnak ; közbe-közbe, az egész területen 

 csak e helyen találunk egy egy bokor Alniis ghtlinosa-t is, a közönséges 

 Alnits incana-ya.\ vegyest. 



A láp e részében találunk még a Lylhruui saJicaria-i, Mentha silveslrisi, 

 Cardamine pralensis-i és ennek kis virágú változatát, a var. Hayncana-i. 

 A fori-ások körűi az Epipactis lalifolia, E. paJiisíris, Galhim pahistre és G. vem in, 

 Juncus biifonitis, J. compressiis, J. glaiicus, Carex echinala, C. flacca, C. flava, 

 C. Hornschuchiana, C. panicttlata, C. nigra, C. rostrata, C. muricata, Cirsiinii 

 paJuslre, Epilobium inoulaiiiiiit, E. parvifloriim, E. paliislre, CalUia pahislris, 

 Myosofis pahislris, Pingtiicitla vulgáris stb. képeznek keretet. 



Itt terem a Daclylis gJomcrata sajátságos alakja a var. pendiűa, 

 Deschampsia cacspilosa, CaJamagrostis littorea, Agrosíis vulgáris, Briza média, 

 Festuca ruhra, FilipeiuluJa uJmaria, GJyceria fluilans és G. plicata, Moliuia 



