136 IRODALMI ISMERTETŐ. 



könyv. Az új képek fele részét Wagner Ágoston, másik fele részét 

 Wagner János természetből rajzolta.« 



A mű hasznavehetőségének fokozására szerzője és átvizsgálója tájé- 

 koztatót bocsátottak eléje, hogy az olvasó a szükséges műszókkal magából 

 a könyvből ismerkedjék meg és hogy a fölhasználásnak módjával meg- 

 barátkozzék. 



Az alúlirottnak a tanulók kárára szerzett régi tapasztalata az, hogy a 

 haladás csak akkor biztos, ha a tanuló szerzett ismereteinek mennyiségét 

 maga is áttekintheti. A növények megismerésének legjobban megnyugtató 

 ilyen eszköze az annyiszor becsmérelt L i n n é-féle rendszer. Azért csak örö- 

 münket nyilváníthatjuk, hogy a könyv az eredetinek ezt a menetét meg- 

 tartotta. 



A könyvnek egyéb jó tulajdonságai között első sorban azt kell meg- 

 említenünk, hogy Wagner »a német munka leírását nem fordította le egy- 

 szerűen és ha egyik-másik növény leírását le is fordította, mindig bővítette, 

 helyesbítette ; a legtöbb növényt azonban újonnan írta le segédmunkák és 

 saját tapasztalata alapján, különösen pedig önállóan járt el a ritkább növények, 

 nevezetesen a magyar növények leírásában*. 



A leíráshoz csatolt szövegbeli képek többnyire egyszerű termet-rajzok, 

 ritkábban látunk széttagolt részeket. Az új képeknek ehhez a szabáshoz 

 kellett alkalmazkodniok, de azért mégis — kivált a könyv számára külön rajzolt 

 magyar növényeké között — akárhányuk megkapóan beszédes, például a 13. 

 oldalon a hernyós czinczor, vagy a 84. oldalon a magyar királydinnye. 



Ezzel a szerző és az átvizsgáló megfeleltek volna a reájok háruló föl- 

 adatnak. De éppen a hazai növényfajokra irányított figyelmük nemes elhatá- 

 rozásukat dagasztotta és mondhatjuk : a tudomány javára. 



Eddig az egész szakirodalmat kellett átfürkésznünk, hogy a hazánkban 

 föllelhető fajokról tudomást szerezhessünk. A Wagner- Mágócsy- féle 

 könyv megjelenésével ebben is van kalauzunk » minden tárgyalt növényfaj, 

 vagy egy növénynemhez tartozó növényfajok leírása után elősoroltuk azokat 

 a fajokat, a melyek még hazánkban tenyésznek«. 



Tehát végre megvan hazai virágos, sőt edényes növényeink rendszeres 

 egybeállítása (enumeratio). Más szakfűvész találhat rajta kifogásolni valót, de 

 még ez is kénytelen lesz reá támaszkodni. 



Ebből az egybeállításból azt is látjuk, hogy a könyv német czímét 

 (Pflanzen-Atlas) miért másították meg a magyarban. De még mást is látunk 

 belőle. 



»A fajok újabb megítélése, vagy neveiknek újabb megrostálása sok 

 esetben arra kényszerített, hogy a magyar irodalom eddig használta latin nevek 

 helyett az újabban megállapítottakat használjuk ; de ez esetben a magyar 

 irodalom használta régibb nevet mint egyjelentésűt (synonymot) zárójelben 

 mégis közöljük, hogy a magyar szakirodalomban való tájékozódást meg- 

 könnyítsük. « 



Sokkal nagyobb föladat volt az alkalmas magyar nemzetség- és faj- 

 nevezetek megállapítása. 



