138 IRODALMI ISMERTETŐ. 



Hogy a természetrajz elvesztette még előbbi helyét az orvosi pályára 

 kötelező tudományszakok Icözött is, talán ennek tudható be. 



Végre huszonötévi ellankasztó sürgetés és megtörő lemondás után a 

 természetrajz a leginkább gabona-, gyümölcs-, szőlő és takarmány-termesz- 

 téssel, állattenyésztéssel, vadászattal és halászattal, valamint bányászattal fog- 

 lalkozó Magyarország gimnáziumában az egyetemi mostani szaktanárok lelkes 

 közreműködésével nemcsak régi helyét kapta vissza, de a legújabb tanítási 

 tervezetben ennél valamivel nagyobb tért is. 



Az időközben keletkezett egyéb középfokú szakiskolák is tért engednek 

 a természetrajznak, tehát a növények megismerésének is. Ezek akárhánya 

 terjeszti majd a W a g n e r - H o f f m a n n-féle igazán nagy igyekezettel, szak- 

 értelemmel és ízléssel készített könyvet. 



Annak a végső kérdésnek az eldöntése, vájjon a könyv Társulatunk 

 tagjainak állandó érdeklődését kívánja-e, azaz czéljának megfelel-e, magyar 

 voltának megállapításából következik. 



A mű ebből a szempontból két feladatnak kíván megfelelni. 



A magyar nóvényvirulat egészének egybefoglalása (enumeratio florae 

 Hungaricae) arról tanúskodik, hogy az egyes növények ismerete, (a mennyiben 

 a magyar szöveget Mágócsy-Dietz Sándor egyetemi tanár vizsgálta 

 meg) az egyetemen is méltatásban részesül, sőt már több év óta gondos 

 ápolás alá kerülve megfogamzott, ennélfogva tökéletesedését és továbbszárma- 

 zását nyugodtan várhatjuk. 



De Társulatunk a tudományok ápolását csak másodsorban vallja fel- 

 adatának, főczélja a természettudományi közműveltség terjesztése. Ennek szol- 

 gálatában népszerűsíti a természettudományokat élőszóval és írással. 



A népszerűsítésre a természettudományok szakjaiból a legalkalmasabb 

 a növénytan. Tárgyai, a növények és részeik, kivált a gyümölcsök és a 

 virágok az embert gyermekkorától az elaggásáig kísérik és ezért érdeklik. 



A növénytan mégsem képes akkora érdeklődést elérni, mint tárgyai. 

 Erre a megdöbbentő tüneményre Gaston Bonnier* figyelmét egykori 

 oktatója és igazgatója Ernest Bersot, a ki a lentjelzett könyv megírására 

 buzdította, a következő szavakkal irányítja : 



»A növénytan a legcsalfább tudományszakok egyike. Mivel a növény- 

 kék kedvesek, az ember azt képzeli, hogy a tudomány is kedves ; csakhogy 

 az ember nagyhamar kiábrándul. Mért is hát, mért ? Azért, mert a tudósok 

 saját magukra gondoltak, nem pedig reánk. « 



Ha már franczia ember szólhat így, mennél jogosabb a mi panaszunk ! 



A magyar növénytan mívelőinek első ketteje, Diószegi és Fazekas, 

 saját tudományukra, Linné alkotmányának nemi izímereire gondoltak inkább, 

 mint reánk, tudniillik a mívelt közönségre. Magyar szóval író utódaik ettől 



* Les plantes des champs et des bois par Gaston Bonnier, Paris, Bail- 

 licre. 1902. — A Préface V. oldalán így ír : »La botanique est une des scienccs les 

 plus trompeuses. Comme les fleurs sönt charmantes, on s'iinagine qu'elle est charmante 

 aussi et on est vite desabusé. Pourquoi donc ? ah ! pourquoi ? c'est que les savants 

 ont songé á eux et non pas á nous.« 



