162 GOMBOCZ ENDRE 



Gombocz Endre: Az első magyar növényenumeráczió, 



Deccardtól.* 



Deccard Kristóf János 1686-ban október 21-ikén született Sopron- 

 ban. Atyja János Jakab és anyja Lewald Barbara polgáremberek voltak. 

 Deccard, a kit kartársai egyenessége, lelki tisztasága és egj'szerűségc miatt 

 második Cato-ként tiszteltek, ragyogó ékesszólása miatt pedig mint magyar 

 C i c e r o-t ünnepeltek, hazánknak abban a korban egyik legképezettebb botani- 

 kusa is volt. W e s z p r é m i,** a ki vonzóan írta meg életrajzát, Linnéliez 

 hasonlítja, mint a ki szintén már kora gyermekségében nagy érdeklődést árult 

 el a természeti tárgyak iránt. Míg szabad idejében a soproni lajthamész-kőbá- 

 nyák kövületeit tanulmányozza és növényeket gyűjt, az iskolában Horatius, 

 V i r g i 1 1 u s, H e s i d u s és T h c o k r i t o s müveivel foglalkozik botanikai 

 szempontból. 1707-ben több társával Wittenbergbe ment, a hol a rektor, 

 W e r n h e r Boldizsár nagyon szívesen fogadta. Itt egyrészt az akkori német- 

 ség Cicerója, B e r g e r Vilmos János töltötte el lelkesedéssel, másrészt 

 mathematikai tudományokat hallgatott és főképpen a botanikával ismerkedett 

 meg tudományosan Heucher Henrik híres botanikus és egyetemi tanár veze- 

 tése alatt. 1712-ben az elagott Fridelius rektor helyébe őt hívták meg haza, 

 a hol a soproni lyceum dísze lett, mert » hasonló tudományos készültségű és 

 tanári képességű férfiút hazánknak kevés tanintézete bírt ez időben felmutatni.**** 

 Itt rektoroskodott 28 esztendeig, míg egy sajnálatos esemény állását elhagyásra 

 kényszerítette ; 1738-ban t. i., midőn a jenai latin társulat tagjává választotta, 

 a beküldendő értekezés tárgyául a magyarhoni evangélikus tanítók sanyarú 

 helyzetét választotta. A levelet 1740-ben el is küldötte, de olyan vigyázatlan 

 volt, hogy a gúnyirat másolatát megmutatta a július 11 ikén az intézetet meg- 

 látogató vendégeknek. Úgy látszik, valamelyik pap sértve érezte magát, mert 

 D e c c a r d-ot már július 16 ikán a konvent elé idézték és »midőn levelében, 

 melyben az iskolai patronátus általánosan tudatlansággal, a' múzsák megveté- 

 sével, az iskola iránti közönyösséggel, a' tanárokoni zsarnokoskodással vádol- 

 tatik valami vétséget látni semmiképpen sem akart, miután abban sem személy, 

 sem intézet névszerint felhozva nem volt, ugyan azért a' konventet, mely a' 

 gúnyiratot legközelebb is maga ellen intézzeltnek tekintette megkövetni egyáltalán 

 fogva vonakodott, hivatalából rögtön elmozdíttatott. «■*■ 



Az év végén kénytelen volt nyugalomba vonulni, megelégedve 150 frt. nyi 

 nyugdíjjal ; 23 esztendeig élt még családja körében, minden idejét tudomá- 

 nyos vizsgálódásoknak szentelve. Wcszprémi szavai szerint »vir meritis 

 gravis ita vi.xit in otio ut semper esset in negotio«. Legnagyobb gyönyörűsége 

 mindvégig a botanika maradt. Volt szép botanikai kertje, melynek csodájára 

 jártak a vidékiek, sőt külföldről is sokan látogatták. Sokszor jutottam arra 



* Előadta a szerző a növénytani szakosztálynak 1903. évi márczius 11-iki ülésén. 

 ** W e s z p r é m i István. Sucoincta inedicorum Hungáriáé ct Transsilvaniae 

 biographia. Viennae. 1787 Cent. IIL Decas I- -11. p. 31—98. 



*'* Müllner Mátyás. A soproni cv. főtanoda törtenete. Sopron. 1857. p. 75. 

 t U. 0. 69. old. 



