MOESZ G. 



vagy harmat után napsütés jö, különösen újhold idejében, mert a 

 hold melege elősegíti a rothadást. Theophrastus azonban már azt is 

 megfigyelte, hogy a magasabban álló földek gabonáját a rozsda 

 kevésbbé támadja meg, mint a Tölgyekben levőt, ahol szélcsend 

 szokott lenni. A görögök egyedül Apollótól várták a segítséget 

 a növények betegségei ellen. Apollót Erysibíos-iasík is nevezték, 

 amivel azt akarták jelezni, hogy ö a rozsda (erysibé) istene. Hozzá 

 fohászkodtak, hogy a rozsdától megmentse a gabonát. 



A rómaiak elfogadták a görögök ismereteit. Mythológiájukban 

 Bőbigifs, a vetések és a rozsda istene képviselte Apollót. Az ö 

 tiszteletére rendezték azokat az ünnepeket, melyeket robigalia-nak 

 neveztek és amelyeknek megtartását valószínűleg Numa Pompilius 

 rendelte el. Idejük április hó 25-ére esett. Ovidius részletesen leírta 

 ezeknek az ünnepeknek a szertartásait, melyek során játékok is 

 szerepeltek. Az ünnep középpontja a pap hosszú imája volt, melyet 

 Robigus istenhez intézett és melyet a fehérbe öltözött nép kint, 

 a mezőkön hallgatott meg. 



A kereszténység többek közt ezt az ünnepet is átvette, melyet 

 még a VII. században is április 25-én tartottak meg Márkus ünne- 

 pén, amikor is a pap hosszá Utániakat mondott. 



Az a védőeljárás, amelyet FUnius ajánlott a rozsda ellen, 

 teljesen haszontalan. Azt ajánlotta ugyanis, hogy a földbe babér- 

 ágakat kell szúrni s akkor a rozsda a gabonáról átmegy a babér- 

 levelekre. 



A középkorban egy lépéssel sem haladtak előre. Teljesen 

 megbíztak Aristoteles, Theophrastus és Plinius tanításaiban. 



Lássuk mármost, hogy magyar földön hogyan fejlődött a 

 növény betegségek ismerete ? Megjegyzem, hogy csak a gombaokozta 

 betegségekre irányítottam figyelmemet. 



A Nyelvtörténeti Szótárból kitűnik, hogy a ragyát több nyelv- 

 emlékünk emHti, eleinte roga, később rogya, végül ragija alakban. 

 A legrégibb adatot a Bécsi Codex (1436 — 1439.) tartalmazza: 

 „Az cayuanak maradékát a rogá öttö meg." A XV. század második 

 feléből való Apor Codex idevonatkozó sora így hangzik: „Ada ő 

 gimölcsöket rogának és ö munkaiokat sáskáknak." „Egy szép ének" 

 a XVI. században így szól: „Szőlő hegyed rogyával emésztetic." 

 Amos Comenius pedig 1673-ban megmagyarázza, hogy: „az eső, 

 ha leesés közben meghevül, fölöttébb ragya leszen". 



Érdekes, hogy a Nyelvtörténeti Szótárban az üssög, mint a 

 növények betegsége nem fordul elő. Tudtommal Lippay János 

 említi először híres munkájában, a „Posoni Kert"-ben (1664 — 1667.): 

 „más veszedelmek is vagyon, a kit hasonló-képen ragyának, avagy 

 üszögnek hínnak és eszében sem veszi ember, hanem mikor immár 

 meg lett". Amit most rozsdának és amit üszögnek neveznek, azt 

 tehát még Lippay nem különböztette meg egymástól, legalább 

 nem élesen és határozottan. 



