MOESZ G. 



gyenge és fiatal füvekre szál ; azokat meg-rágja, meg-égeti és kisüti. 

 De efféle Egi-háború ellen való orvosságokrúl itt nem-akarok dere- 

 kasan szóllani, hanem csak az állatokrúl és csúszo-mászó férgekrül, 

 kik az yetemény éknek, virágoknak, fáknak igen nagy ellenségek." 



Itt aztán részletesen szol a vakondok, egér, kígyók, varas 

 béka, madarak, hernyó, „lepentyű vagy lependék, a hernyóknak 

 nemzője", csigák, földigiliszták, fülbemászó bogár, hangyák, 

 sáska, és „szöcskö", spanyol legyek, földi bolhák, pókháló, csere- 

 bogár és szúnyog ellen való védekezésről. 



A ragya tehát, Lippay elképzelése szerint, igen finom eső 

 vagy harmat képében száll le a növényekre. Es ha ugyanakkor a 

 nap is süt, akkor a baj még nagyobb, mert a nap heve elpárolog- 

 tatja a csepijek nedvességét és visszamarad a ragya száraz anyaga, 

 mely a leveleket kiégeti. Ez a magyarázat akkor Európaszerte 

 általános hitelre talált. A németek híres gazdasági írója, Agricola, 

 Lippay könyvének megjelenése után 50 évvel, majdnem ugyanígy 

 magyarázza a lisztharmat és a rozsda (üszög) létrejöttét. Agricola 

 szerint a lisztharmatot (rubigo) maró harmat okozza. A harmat 

 maró tulajdonsága pedig a föld ártalmas kigőzölgésétöl származik. 

 A fák napszúrását (uredo) pedig az a finom eső vagy harmat 

 okozza, mely napsütéskor száll a levelekre. A levelek ilyenkor meg- 

 perzselődnek, barnulnak, feketednek, végül leesnek. 



Feltűnő részletességgel tárgyalja Lippay a gyümölcsfák beteg- 

 ségeit és azok orvosságait. A gyümölcsfák betegségei közül hármat 

 sorol fel, mint a legveszedelmesebbeket; „úgy-mint Bak, avagy 

 Kigijó, avagy Farkas. A második Féreg. A harmadik Égés. Az 

 elsőt a Magyarok nehunt Zí-nek híják és Gs?í^-nak is." 



A ráh esetében a fa héja megfeketedik és meg is dagad. 

 „Gyakran attól származik, hogy a fát a megtiltott égi Jelekben 

 ültetik : Vi^j mint a Scorpioban és Rákban. Azért azokban a jelek- 

 ben semminemű munkát nem kellene tenni a fa körül. . . . Még 

 a gyümölcsöt sem kell róla leszedni." 



A féreg esetében „a fa héja megdagad és alatta féreg terem, 

 amely bé-eszi magát a fában." Ez kiváltképen az almafa és a 

 körtefa ellensége. A féreg származhatik a fa vénségétől, vagy 

 valami kemény ütéstől, megfagyástól, vagy mosdatlan sebes kéz 

 érintésétől, vagy az olyan késtől, mellyel kenyeret vágtak. Ebben 

 Lippay maga sem hisz ugyan, mert egy helyen ezt írja erről: 

 „Noha ezzel sem igen gondol a szegény Magyar oltó ember: 

 mind egyaránt ólt ő ollyan késsel is, s még sem vész el a fája." 



Származhatik azonban a féreg a fa nedveinek felgyülemlésé- 

 től és megrothadásától is. 



Az égés a fölös nedvektől származik, amelyek a fában meg- 

 rekednek, A fa héja leválik, „alatta égés leszen, ki miatt a fa 

 kiszárad". Orvosság az érvágás, melyet júniusban, mikor teli a 

 hold, délután hat óra tájban kell elvégezni egy kertészkéssel. 

 Származhatik az égés a „nagy hévségtől is, valamint attól, ha 

 olyan késsel nyesik a fát, amellyel kenyeret szoktak metszeni". 



