22 MOESZ G. 



A burgonyavész terjedése végül is komoly elhatározásra kész- 

 tette a m. kir. Helytartó Tanácsot, amelynek felszólítására T o g n i o 

 Lajos, a pesti egyetem orvostanára, 1846- ban Szepes megyébe 

 utazott, hogy az ott járványosán megjelent burgonyabetegséget 

 megvizsgálja. A helyszínén és a laboratóriumban végzett tanulmá- 

 nyai alapján írta meg „A Magyarhonban mostanában uralkodó 

 burgonyabetegség" című jeles tanulmányát, még pedig olyan lelki- 

 ismeretes alapossággal, amely bármely mykológusuak is díszére 

 vált volna.* 



Kérdés, a burgonyának melyik betegségéről lehet itt szó? 

 Gondolhatnánk a burgonyavészre is, annál is inkább, mert ez a 

 betegség abban az időben valóban járványos volt. ^Tognio maga is 

 írta, hogy a szepesi burgonyabetegség azonos azzal a betegséggel, 

 amelyik 1843-ban Észak-Amerikában és 1845-töl kezdve Európá- 

 ban járványosán uralkodott; más helyen azt írta, hogy e betegség 

 okozójául egyesek a Botrytis infestans gombát tekintik, amiben 

 azonban kételkedett, annál is inkább, mert ezt az állítást már 

 meg is cáfolták. Később azonban mégis csak azoknak lett igazuk, 

 akik a burgonyavész okozójának a Botrytis infestanst {= Phytoph- 

 thora inf.) mondották. Toguio idejében azonban a burgonyavész 

 keletkezésének kérdése még tisztázatlan volt és innen magyaráz- 

 ható munkájának több homályos pontja. Mikor Lőcsére megérke- 

 zett, akkor a burgonya lombját már elpusztult állapotban találta, 

 ezért tehát nem is volt módjában a Phytophthorát a levelekben 

 megtalálni. Tognio azzal is érvelt a Phytophthora ellen, hogy 

 „a foltos gumókon, ha száraz helyen kitétetnek a szabad légnek, 

 akár meddig is, semmi élősdi növények nem támadnak". Ez hihető 

 is, de kérdés, vájjon uyirkos helyen nem ütött-e volna ki a Phy- 

 tophthora a burgonyagumón ? 



Tognio a szepesi burgonyabetegséget határozottan megkülön- 

 böztette az ű. n. „nedves rothadás "-tói és a „száraz rothadás '"-tói. 

 Abból a körülményből, hogy Tognio hangsúlyozottan többször is 

 említette, hogy a beteg gumóban a rothadásnak előrehaladottabb 

 fokán is a keményítőszemcsék teljesen sértetlenek maradtak, míg 

 a sejtfalak a betegség 2-ik szakában, amikor a gumó állománya 

 részint „lágy péppé, részint sűrű genny forma folyadékká változott", 

 barna rongyokká foszladoztak, azt következtethetjük, hogy a Tognio 

 vizsgálta betegség baktériumoktól okozott rothadásos betegség volt, 

 amely betegség a burgonyavésszel egyidőben jelent meg Európában. 

 Baktériumokról Toguio nem szólhatott, mert a beteg burgonya 

 baktériumait csak jóval később fedezték fel. Azt azonban már 

 tudta, hogy a rothadásba jutott gumóba a mikroszkopikus gom- 

 báknak egész serege szokta magát befészkelni. Ezeket nem is tar- 

 totta a betegség okozóinak, csak kísérőinek. 



1 T o gni L a j s : „A MagyarhouLan mostanában uralkodó bur- 

 gonyabetegség." Pest, 1847. 



Rapaics Raym. : „Egy régi magyar növényorvosi monographia." 

 Gazdasági Lapok. 1914 márc. 15. 



