A SUCCISELLA- ÉS SUCCISA-GÉNXJSZ 37 



világát. A levegőnyílások az epidermis e részletén hiányoznak, 

 hasonlóképen a fiatal korban előforduló fedő- és mirígyszőrök is 

 lekoptak. Az epidermis és az alatta következő vékonyfalú sejtek- 

 ből álló réteg (f. r.) sejtfalainak anyaga cellulose. Ezen vékony- 

 falú sejtekből álló, epidermis alatti réteg sejtjei a felülettel pár- 

 huzamosan kissé megnyúltak, fekvő réteget (f. r.) alkotnak a borda 

 csúcsán és oldalán. Némelykor annyira összenyomott ez a réteg, 

 hogy alig lehet benne a sejtes szerkezet nyomát észrevenni. 

 A barázda közelében, ahol a felületen a cuticula kezd erösebb 

 réteget alkotni, sejtjei fokozatosan átmennek a barázda egyenle- 

 tesen vastagodott falú, két sejtrétegébe. A borda csúcsán a fekvő 

 rétegen belül három-négy sorban vastagabb falú sejtekből álló 

 réteget találunk (ny. h.). Ez az edénynyalábot (e. ny.), s az azon belül 

 levő parenehymatikus szövetet (p.) patkó alakban veszi körül. Sejt- 

 sorai befelé fokozatosan csökkennek, majd a borda többi szövetébe 

 mennek át. Ez a patkóalakú rész, a nyalábhüvely, nemcsak vas- 

 tagabb falú sejtjei révén üt el a többi szövettől, hanem azzal is, 

 hogy azok barnás anyaggal itatódtak át. A bordák oldalában a 

 nyalábhüvely és a fekvősejtek rétege között nagyobb átmérőjű, 

 kevésbé vastagodott falú sejtekből álló szövet (b. p.) a bordaparen- 

 chyma van, amely a borda szöveteinek legnagyobb részét teszi ki. 

 A bordaparenchyma sejtfalai is barnás anyaggal átitatódtak, felü- 

 leti nézetben ellipszisalakú gödörkéket látni rajtuk és sejtjei a 

 hossztengely irányában kissé megnyúltak. Csak kevés és aránylag 

 kis sejtközötti járatot találunk benne. A barázda felé fokozatosan 

 csökken rétegeinek a száma és sejtfalai mindegyre vastagabbak 

 lesznek, majd átmegy a barázda két vastagfalú sejtsorába. Az edény- 

 nyaláb befelé eső farészletében a kevésszámú spirális trachea, 

 az udvaros gödörkés tracheida és a túlnyomó számban levő gödör- 

 kés farost oly mértékben megvastagodtak, hogy belüregükből alig 

 lehet valamit látni. A kifelé eső háncsrészlet annyira összenyomott, 

 hogy alig lehet megkülönböztetni. A farészleten belül, az edény- 

 nyalábhüvelytől körülvéve parenehymatikus szövetet (p.) találunk, 

 amelyben alig fordul elő sejtközötti járat. A parenchymától befelé 

 egy nagy lysigenjárat (1. j.) van, amelynek szélén esetleg néhány 

 többé-kevésbé ép parenchymaticus sejtet, legtöbbször azonban csak 

 a sejtfalak roncsait találjuk. A járatot és a bordát legbelül a belső 

 epidermis (b. ep.), amely szorosan csatlakozik a barázdák szövetéhez, 

 zárja be. Ezt a bordaparenchymával a lysigenjárat oldalán némely- 

 kor még épen maradt vékonyfalú sejtek kötik össze, amelyek 

 magát a hasadást létrehozták és ezért nevezem őket hasadó 

 szövetnek. Tangentiális irányban gyengén lapított, vékonyfalú sejtek 

 alkotják a belső epidermist, amelyek a lysigenjárattal szemben 

 gyakran szétszakadtak. 



Az involucellum szöveteinek anyagát vizsgálva, azt találjuk, 

 hogy a két epidermis, fekvősejtek rétege, a lysigenjáratot körülvevő 

 sejtvázroncsok, továbbá a nyaláb háncsrészlete cellulose. A nyaláb 

 farészének a sejtjei fásak, primer-lemezeik és az egész farész elsőd- 



