LUCFENYŐ TOBOZOK A SZEPESSÉGEN ()3 



7. Torztobozok iii.ighozaiiia. 



A torztobozokbul ugyan a szárnyas magvak nagy számmal 

 hullanak ki, ezek azonban átlag (a tobozméreteknek megfelelőleg) 

 Idsebhek a rendesnél s főleg kiemelendő, hogy mindnyájan léhák! 

 Ha itt-ott akad külsőleg normálisnak is látszó, magvát átvágva 

 iires-nek találjuk. Csakis azokban a tobozokban akadt elvétve rendes 

 mag, amelyiken csupán kis részleten vannak visszagyürt pikkelyek 

 s ezeknél is e magvak a rendes pikkelyek tövéből kerültek elő. 



Az eddig ismertem 4 lelőhelyen szerzett tapasztalataim alap- 

 ján egészen kétségtelen előttem, hogy e tobozok torz volta előidéző 

 okául kizárólagosan a fagyot tekinthetjük. Ha valamelyes belső ok 

 szerepelne, mint tulajdonság átvivő, nem volnának e torz tobozok 

 csajsán az erdei utak, vagy tisztások felé néző részleteken találha- 

 tók, hanem legalább is ugyanazon fa mindenfelé tekintő ágán egy- 

 aránt növekednének; másré.szt meg nem jelennének meg e vissza- 

 gyürt pikkelyvégek a tobozokon csupán itt-ott rendszer nélkül, 

 hanem igenis valamilyen törvényszerűséget megtudhatnánk állajíí- 

 tani, vagy ami : bizonyos — a tobozok mindnyája egészében vissza- 

 gyürt pikkelyvégű volna. Végül, — példányaim legalább — léha 

 magvii-ak ! így e tény gyökerét vágja mindennemű öröklést illető 

 találgatásnak. 



A Szepességen a kései fagyok — mindnyájan tudjuk — 

 gyakoriak. Csak hirtelenében példát említve: 1914-ben, 1921-ben 

 Lőcsén és a Magas-Tátra alján 4 — 6 cm.-es fenyőhajtásokat forrá- 

 zott le (persze a krumpli is mind lefagyott ugyanakkor a Tátra 

 alján). Bizonyosan aszerint, hogy érzékenyebben hatott-e a fagy az 

 ilyenkor zsenge állapotban levő pikkelyekre, vagy sem, azok ennek 

 mértéke szerint eredeti állapotukban (lefelé fordult pikkely véggel) 

 rögzítődnek, illetőleg kiegyenesednek. Semmi körülmények között 

 azonban nem látom valamelyes új változat keletkezését e jelenség- 

 ben. A^ egéss jelenség az osmomorphosis számlájára írandók 



(A növénytani szakosztály 1922. évi március hó 8-án tartott üléséből.) 



^ Roppant sajnálom, hogy a fagykárokat nem tudhattam tovább 

 figyelni; 1914 tavaszán mikor Lőcsén laktam, felkerestem a torztobozokat 

 termő fákat. Jegyzőkönyvem tanúsága szerint (1914. jún. 26.) azonban : 

 „torztobozokat termő Fichte-n idén egyetlen egy új toboz sincs". Mivel 

 nekem már ekkor is az volt meggyőződésem az előidéző okot illetőleg, mint 

 jelenben, a Szepesi Kör-ben, Késmárkon (1911. V. 18.) tartott bemutatrj- 

 előadásomon (1. Orsz. Középisk. Tanáregy. Közlöny XLVII. 20. sz. 1914. jún. 

 18., 877—878.) kartársaim figyelmét az előfordulási viszonyokra hívtam fel 

 elsősorban. — 1914 őszén elkerültem a nekem örökre feledhetetlen Lőcsé- 

 ről, nem tudtam többé folytatni megfigyelésemet, főleg mert a kitört háború 

 szerfelett nehézzé tette az utazgatásokat. 



