72 GREGÜSS P. 



famariscinum, Crcdoneurum commutatum stb.) paraphylliumainak 

 fejlődésével hasonlítottam össze és arra a meglepő eredményre 

 jutottam, hogy a kettő fejlődése az egyszerű papillátől kezdve a 

 6 — 7 sejt hosszúságú phyÚoid-képletekig lényegileg ugyanúgy folyik 

 le. Míg az Eriopus setigerus sétáján a paraphyllium a sejtfonal 

 állapotban megmarad, addig a paraphylliás mohok szárán e para- 

 phylliumok széles, lapos, lemezalakú, a rendes lomblevelekhez teljesen 

 hasonló képletekké fejlődnek. (Igen valószínű, hogy pl. az Eriopiis 

 eristatus sétáján a széles, lapos paraphylliumok is ez utóbbi módon 

 fejlödnek ki.) Ha tehát ez a fokozatos átalakulás a lombosmohok 

 x-es nemzedékén ma is lehetséges, és ha ezen fejlődésnek kezdő- 

 fázisai a séta phylloid-képletein ma is észlelhetők — amely kép- 

 letek szerintem a Lycopodium levélzetével homológ szervek — , akkor 

 ebből az is következhet, hogy a lombosmohok és korpafüvek ősein 

 a levélzet e phylloid-képletekhez hasonlóan is kifejlődhetett. 



A paraphylliumok fejlődését a mellékelt rajzon láthatjuk. 

 E phylloid-képletek fejlődése a szár epidermis sejtjének kidudoro- 

 dásával kezdődik. A pajjilla később 6 — 7 sejt hosszúságú valóságos 

 szőrré alakul át. Eddig a két nemzedék paraphylUtt mainak fejlődése 

 teljesen azonos módon történik. Később e „szőrképletnek" második 

 vagy harmadik sejtje hosszanti irányban osztódik, ami által két 

 sejtnyi szélességű lemezke keletkezik (8. rajz). Ez az első lépés a 

 „levél" kialakulásához. E hosszanti osztódás a szomszédos sejtekre 

 is átterjed és fokozatosan kialakul a „levélke", mely a lombleve- 

 lekkel morphologice teljesen megegyezik. (10., 19., 20. rajz.)* Leg- 

 érdekesebb azonban e fejlődésmenetben az, hogy amikor e para- 

 phylliumok még csak néhány sejtből állanak, már akkor meg- 

 látszik rajtuk a kifejlett lomblevelek jellege. Igen jó példa en-e a 

 Thuidium tamariscinum paraphylliuma, ahol már a fonálalakú kép- 

 leteken megtalálhatjuk a kifejlett lomblevelek jellemző sajátságát, 

 t. i. az egyes sejtek parányi papilláit. (11—20. rajz.) Ez az érdekes 

 jelenség azután azt a gondolatot erősíti meg a szemlélőben, hogy 

 e paraphylliumok épen olyan levélképletek, mint a rendes lomb- 

 levelek. Némelyek, így pl. Schiffner (Schneider C. Handwörter- 

 buch d. Bot.) a paraphylliumot nem tartja igazi levélnek, mert 

 nem előre meghatározott helyen jelenik meg. Ez a megszorítás 

 azonban — véleményem szerint — a lényeget nem érinti. Legfon- 

 tosabb itt az, hogy ezek igenis phylloid-képletek, lemezalakúak és 

 hogy asszimilálnak. 



Én tehát a Hookeriaceae (Eriopiis) 2x-nemzedékén levő para- 



1 Hogy pedig e íjarapliylliumok fejlődése valóban így folyik le, 

 liizonyíték erre az is, hogy a fiatal paraphylliumok alja csupán egyetlen 

 egy sejttel érintkezik a szártengellyel, míg az eífölött levő sejtsorok már 

 2—4 sejtnyi szélességű lemezkévé szélesülnek. Ebből a fejlődésmenetből az 

 is kitűnik, hogy e levélképletek tisztára az epidermis sejtjeiből fejlődtek ki. 

 Ez a 20. rajzon is igen jól látszik, mert míg a levél alja egész keskeny 

 (3 sejtnyi szélességű), addig a legszélesebb helyen 12, vagy még ennél is 

 jóval több sejtnyi a szélesség. Ez utóbbi képletek a rendes lomblevelekkel 

 már alakilag és szerkezetileg is megegyeznek. 



