IRODALMI ISMERTETŐ 77 



A 180 tábla szép kidolgozású, finom rajzai^ kitűnő habitus- 

 kepéket adnak Erdély havasvilágának ritkaságairól, a Mezőség és a 

 . dobrogeai steppék jellemző növényeiről, hozzák a szikes, homoki és 

 vizi vegetáció jellemző elemeit — köztük néhány originálét is — • s ha 

 a subtilisebb vonásokban, részletrajzokban találunk is hibát, mentse 

 az a körülmény, hogy a képek egy nem botanikus, magyar mérnök, 

 Matskássy A. tehetségét és teclmikáját dicsérik. Kár, hogy köztük 

 képzeletbeli rajz is akad, — a szerzőtől tudom — mint a Sempervivnm 

 hirteUum S eh ott {„S. SimonMianuvi Degen"j-é, melyet a diagnózis 

 után konstruált meg. Kevésbbé jól sikerült a fényképek reijrodukciója, 

 amelyek néhány jellegzetes mezőségi tájat adnak vissza, így a magyar- 

 szováti koporsók („Cigla" Epiiedra, Nepeta ucranica), az apahidai tó 

 {Moerchia Flototviana lelőhelye) — glaciális relictum — [Péter fi]," az 

 agyagosmárga-talaj megkötése gyümölcsfákkal, a Stipetum capillatae, 

 Glycerietum, a fűzes stb. 



A II. kötet javarészét a növény földrajzi vázlat tölti be, ennek 

 feldolgozásában a kárpáti flóra nagynevű ismerőjének, F. Pax-nak 

 nemrégiben megjelent, nálunk még alig ismert művét: Pflanzengeo- 

 graphie von Rumánien (HaUe, 1919) követi, a tíóraterületekre való 

 beosztást (1. alább) teljesen átveszi. Az említett mű — Kolozsvárott 

 volt alkalmam részletesebben áttanulmányozni — felöleli a Keleti 

 Kárpátokat is, lényeges újat a Grundzüge-vel szemben keveset mond, 

 legfeljebb annak egyes állításait az újabb irodalom és kutatás alapján 

 rektifikálja és kiegészíti. Prodan először oekologiai alapon csoportosít 

 s a román flóraterület főbb formációit három régió : alpin-, erdős- és 

 steppe (Pax beosztása!) táj növényszövetkezeteiként sorolja fel. Meg- 

 emlékezik a fenyvesek, bükkösök, tölgyesek övéről, röviden érinti a 

 Dunadelta rendkívül érdekes ligeterdőit ; a steppenek általánosan 

 ismert jellemzése után érdekes megjegyzései vannak egyes xerophil 

 Chenopodiaceák oekológiájára vonatkozólag. Megkülönböztet ») nem sós 

 („nesalifer") = mezőségi characterú füves, bükköt, harasztféléket és 

 Primulát nélkülöző, ± fátlan — de dús vegetációjú : sok hüvelyes és 

 graminea — steppét [a Karikátokon túli mezők orosz, balkáni, kauká- 

 zusi elemekben bővelkednek] ; — ^0 szikes területeket, értve ezalatt a 

 tengerparti és kontinentális sós mocsarakat és szikes-sós pusztákat - 

 jj a homok, nevezetesen a dunáninneni (Oltenia, ezeket saját felvétele 

 alapján íi'ja le) s a dunántúli, dobrogeai homokpusztát (Baragan). 

 Legkimerítőbben a vizi vegetáció associacióival foglalkozik, és pedig a 

 folyó-, álló- és szikes vizek úszó növényzetével, az úszó szigetekkel, a 

 „plauruP' név alatt leírt Duna-deltai parti associacióval, majd sorra 

 kerülnek a tőzegláp, nádas, zsombék, mohláp, láprét és füzes. [Id est : 



' Crepis „Jacqtdni^^ = C. ehondriUoides, Coj-ex „tristis"' =^ C. sempervirens, 

 Crocus „ Heiiffelianus" = C. vernus, Elatine „amhigiia" = E liungarka, Erysivmm, 

 „Wittnumni'' =^ E. Czetezianum, Hieracium „knatdiamim^^ = H. knKtliianum, 

 Linaria „dalmatica^^ = L. transsilvanica, Stipa „jjennata" = loannis, Trifolium 

 „fdiforme ^ T. minus, Potentilla „tertiata"' = F. chrysocraspeda. 



- Ugyanott Utricularia Bremii H e e r és Ranunculus lingiia L. [Mező- 

 ségen mindkettő új] Aspidium thelypteris, Carex pseudocyijeriis, Utricuiaria 

 vu'garis, Valeriána exultata etc. társaságában. (S o ó !) 



