APRÓ KÖZLEMÉNYEK 79 



APRÓ KÖZLEMÉNYEK. 



A Xaiithiiim spiuosum váudorlása. BorbásV. „A szerb- 

 tövis hazája és vándorlása" című müvében a növény elterjedésének 

 irányát megállapítandó, az irodalmi adatok nagy sokaságát sora- 

 koztatja fel. Egy közlemény mégis elkerülte figyelmét. Borbás 

 csak Strei m-nek az Orvosok és természetvizsgálók 1841-iki ván- 

 dorgyűlésének munkálataiban (p. 75.) említett megjegyzésére hivat- 

 kozik, mikor a növénynek Debrecen körüli elterjedéséről szól 

 Streim szerint: „haec plánta . . , denique, uti recentissime intel- 

 lexi, ad Debreczenim videri potest". Borbás ehhez hozzáteszi, 

 hogy a szerbtövis Debrecen mellett tehát már 1841-ben vagy még 

 előbb hódítani kezdett. Ezzel szemben Vass Pál a Magyar 

 Gazdá-ban 1841 augusztus 5-én a következőt mondja: „most hatá- 

 junknak nagyrésze, különösen a város körülete véle el van borítva 

 és olyan iszonyúan szaporodik, hogy ahol azelőtt legelő volt, most 

 mást nem láthatni". A város elöljárósága kénytelen hivatalos intéz- 

 kedéseket tenni a növény kipusztítására. Vass is érdeklődött a 

 növény behurcolása iránt és sokoldalú puhatolódzására annyit sike- 

 rült megtudnia, hogy a kolera dühöngésekor (tehát 1831-ben) vet- 

 ték először észre, miért is a nép koleramaradványnak, isten átkozta 

 tövisnek nevexi. Hozzáteszi, hogy az első mag hihetőleg az akkori 

 időtájban a város környékén számosan tanyázó, Moldvából hajtott 

 disznók szőréből hullott el. 



Vass adata azért érdekes, mert ilyenformán a növény ha- 

 zánkba nem két, hanem három úton vándorolt be. A magyar ten- 

 gerparttól terjedt 1797 óta északkelet felé, 1830 óta Szerbia felől 

 a Bánságon és a déli megyéken keresztül észak felé és ugyanebben 

 az időtájban Moldva felől Erdélyen keresztül nyugatra Debrecen 

 és a Hegyalja felé. E mellett szól az a körülmény is, hogy a 30-as 

 évek elején csak a déli alföldi megyékből van rá nagyobbszámú 

 adatunk, az Alföld közepe tájékáról ellenben még nem, holott 1838-ban, 

 Hazslinszky szerint, már a Hegyaljáig terjedt. A szerbtövist a 

 bukovinai nép is széltében ismerte 1830-ban és a koleráról ugyan- 

 csak „ Choleradistel" -nek nevezte. G. E. 



Néhány érdekes páfráuy dunántúli előfordulása. A kőszegi 

 Ursprung- völgy ben, egy régi kőfalon, az Asplenium viride társasá- 

 gában díszlett, amíg ki nem j)usztult a Dryopteris lonehitis (L.) 0. 

 Ktze. E páfrány ezen eddig egyetlen termőhelyéhez másodiknak 

 csatolhatjuk a veszprémmegyei Ajka községet a Bakonyban, a Kab 

 liegy alján. 



Érdekes új előfordulása van a Ceterach officinarum-nak Vas 

 megyében, ahol Velem község egy régi kőfalán díszlik. A magyar 

 Noricumból eddig nem ismertük. 



A PhyUítis scolopendrium (L.) Newm. ugyancsak Velem 

 községben, egy régi kútban terem. Tápián pusztán S á g h y István 

 dr.. Sárvári Vadaskertben pedig Ferenc bajor kir. herceg találta, 

 szintén régi kutakban, egy-egy példányban. Gáyer Gy. 



