Botaniken och dess forhallande till den nuvarande. Ehuru 



man dervid icke kan undga erkanna vigten af manga nya ba- 



nor, som sedermera blifvit brutna eller aterupptagna, t. ex. 



laran om vaxternas inre byggnad, hvilken Linne, ehuru redan 



sa lyckligen bearbetad af Malphigi och Grew, besynnerligt 



nog ville utesiuta och endast raknade till vetenskapens »cw- 



riosa)) — uppskatta vardet af manga speciella upptackter, 



torde iikval den nyare vetenskapen hafva mycket att lara af 



den aldre, t. ex. en atergang till den biologiska uppfattnin- 



gen af naturen, till det concisa, bestamda , strangt logiska i 



system och he!a framstallningens form. Just vetenskapens 



till vaxt pa bredden bade till innehall och i framstallning anse 



vi for en af dess storsta olagenheter, bvarigenom" det vigtiga 



och vasentliga bortskymmes (man jemnfo're nyare definitioner 



med Linnes; afven Sprengels hafva i formellt afseende ett 



bestamdt foretrade framfdr Decandolles). Vi skulle anse for 



en stor vinst for vetenskapen, om man i allmanna verk med 



Linne, Koch och andra klassiska forfattare rent af ignorerade 



allt, hvad man ej af egna underso'kningar och fullgod aukto- 



ritet kanner, om man afstode fran bemodandet efter en i alia 



fall aldrig upphinnerlig fullstandighet genom upplagande af 



alia omogna bidrag, hvartill man val ock snart skali blifva 



tvungen genom litteraturens till oandlighet vaxande omfang 



och under dess uppblomstring i samtliga verldsdelarne. I 



ingen annan vetenskap anser man sig fOrbunden afse hvarje 



kampilation och omoget forsok utan allt varde. En aristokrati 



i vetenskapen ar i var t id nodvandig, for att den ej ma of- 



versvammas af di!ettantismen. 



Efterforskar man innersta grunden till skiljakt igheten 

 emellan den Linneanska och nuvarande Botaniken, skall man 

 finna den besta deruti, att den fOira var supranaturalistisk , 

 den sednare ar rationalist isk. Den fdrra sag i naturen en 

 ho.^re uppenharelse, som man afven maste lyda, fast man 

 icke kun le fOrklara densamma, eller yttre forhallanden (t. ex. 

 karakterernas afvikelser) syntes strida deremot. E.^entligen 

 hvilade den p"\ en till klart medvetande stegrad kansla af det 

 natursanna, en upparbetad siarefOrmaga , som med var tids 

 utbildade hjVlpnvdel gatt forlorad och endast kunde blifva 

 hogre begafvade naturers lott. Vetenskapen blef derigenom 

 dos;matisk och Linne benamnde dem, som afveko fr&n hans 



