54 



erna t. ex. Salicc glauca, Phyllodoce coerulea m. fl.; de 

 sednare sannolikt afven for hafsklimatets skull. Raknar man 

 likval Schweitz till Tyska floran blir Tyskland centern for 

 Europas fjallvegetation, som der fullstandigast representees. 

 Anmarkningsvardt ar, att af flera slagten, t. ex. Primula, 

 Hieracium etc. vissa pa medlersta Europas alpkedja allmant 

 spridda typer saknas pa Pyreneerna , ehuru der upptrada an- 

 dra, egendomliga, men ined de fprra analoga. Ehuru rikt 

 och lockande faltet an ar , bora vi har icke for narvarande 

 narmare inga deruppa , da vi i detta hanseende torde ega att 

 vanta en utforlig framstallning af forfattarne sjelfva. 



Arbetets framstallning afviker betydligt i form fran den 

 hos oss antagna. Efter namnet foljer en val vald synonymi, 

 sa stalld , att artbegreppets successiva utveckling klart fram- 

 star. Derefter foljer en utforlig beskrifning, men inga dia- 

 gnoser, men man kan anse som diagnos h\ad i beskrifningen 

 ar tryckt med cursiv stil. Vi anse ock detta numera, sedan 

 diagnostiken mast ofvergifva den Linneanska enkelheten, 

 lampligast i storre arbeten , men for handbocker anse vi dia- 

 gnosen ega ett bestamdt foretrade. Slutligen foljer artens 

 geografiska utbredning, utan ofverlastande af enskilda loka- 

 liteter och vid kritiska arter upplysande anmarkningar ur 

 den aldre litteraturen, utan hvilket hela namnkritiken plojer 

 i los sand. Det ar en oforlatlig ytlighet, att tro sig kunna 

 afbryta allt samband med det forflutna, utan hvilket det 

 nyare ej kan forstas. Att afven Linne sjelf ville sa upp- 

 fattas, bevisas bast deraf, att da han fann sig hafva miss- 

 kant en aldre vaxt, bibeholl han icke sitt namn for den, 

 han sa benamnt, utan ofverforde det till den det ratteligen 

 tillkom. — Anordningen ar med smarre jemkningar i det 

 hela efter Decandolle. Ruppia hanfores dock ej till Pota- 

 mogetonece utan till Zosteracew; manne den ej snarare kan 

 anses forena dessa familjer, liksom Hypecoum Papaveracece 

 och Fumariacece? Grasen fordelas liksom i Babingtons nya- 

 ste Engelska flora i Euryantlice och Clisanthce, men Gra- 

 mma spicata bilda har en egen underafdelning, hvilket visst 

 icke ar naturligt. I antagande af nya slagten aro forfattarne 

 synnerligen i denna del (utom Grasen*)) icke frikostiga. Sa 

 t. ex. aterforenas Albersia **) (oratt kallad Euocolus i DC. 



*} Grasens aldre och Uollektiva slagten kunna hvarken utan oreda 

 eller naturvidriehet bibehallas, s§som hos Steudel sKett. Nagot mera 

 n;iturvidrigtv hvilket redan Wahlenberg anm8rkt, 8n alt forena Vahlo- 

 dea med Aii'a kan svSrligen framstflllas och 9r det sa myckel fliigran- 

 tare, som de afvika i de mest vasendtliga karakterer, s§ att de icke 

 ens kunna foras till samma naturliga afdelning. 



**) Vi bora harvid fasta uppmarksamheten p5 var S\eiii>ka Ama- 



