ö GYÖRFFY ISTVÁN 



a vezetőnyaláb alkotásában és így ez hovatovább inkább kidom- 

 borodik a levél fonáka felé s így pl. a levél közepe felé haladólag 

 mind több és több „háti" és „hasi sejt"-et látunk (2. kép 5. rajz). 

 A „hasi sejf-eknek kisebb s a „háti sejt"-eknek nagyobbfokú 

 osztódása következtében végül igen sok sejt alkotja a vezető- 

 nyalábot (2. kép 5. rajz). Rajzunk a levél alsó részének „levél- 

 zugsejt "-ek felett levő részletéből készített metszet képét adja. 

 A levéllemez (1) itt is egysejtrétegú, a sejtek téglásak, kerekded- 

 négyszögletes sejtüreggel, meglehetősen egyforma nagyságúak. 

 A levéllemez „szegélysejt"-je {=- R;mdzelle) cuticuláján szemölcs- 

 szerű megvastagüdás (2) látható. Igen tekintélyes vastagságú a 

 levél ere, a vezetönyaláb. Szerkezet tekintetében megegyezik pl. az 

 Aulacomnium palustre^ Didymodon giqanteus'^ '^agy a Brachys- 

 teleum polyphyllum'''' és & Hymenostomum squarrosum^ levelével. 

 A levélér erősen kidomborodik. A vezetőnyaláb sokszegletű, 

 erősen megvastagodott és sárgásszínü falú, egymással minden 

 sejtközi üreg nélkül összekapcsolódó sejtekből áll, a melyek több 

 réteget alkotnak. A levél színe felől két réteget képeznek a „hasi 

 sejt"-ek (Bauchzellen Lorentz) ■' (2. kép 5. rajz 3) és a levéleret 

 egész széltében beborítják; egymás között alak s nagyság tekin- 

 tetében teljesen egyenlők, ú. n. „egynemú''-ek (homogeneae), a 

 fonák felől általában 3 réteget képeznek (2. kép 5. rajz 4). szin- 

 tén egyneműek. A levél színe és fonákja felé eső legkülső sejt- 

 réteg nem más, mint epidermis ; az alatta levő réteg, illetőleg — a 

 fonákon — rétegek pedig a hypoderma értékével bírnak. E két 

 megerősítő szövet között ívesen meggörbült réteget alkotnak az egy 

 rétegben kifejlődött „jelző"- vagy „ vezető "-sejt-ek (^= Deuter = 

 duces Lorentz), a melyek parenclyma- sejtek és a melyek Haber- 

 landt" szerint a vízvezetés szolgálatában álló kezdetleges iiadroma- 

 elemek. Ezek a vezető-p;irenchyiiia-sejtek nagy üregűek, majdnem 

 parenchymátikusak, a levélér közepén nagyobbak, mint a szélen; 

 egészen átérve a levél erét, a levél színén egész vonalban érint- 

 keznek a „hasi sejt"-ekkel, sehol sem jutnak ki ;i felületre, vagyis 

 a „hasi sejtek" holosíromás (holostromaticae) szerkezetűek. "' 



1 Die natürl. Pflanzénfamilion I. T. 3. Abt. 1G9. Lief. 189. old. 

 106. á. A. 



- Limpricht: Die Laubraoose I. 561. old. 162. á. b 

 3 U. a. u. ott 816. old. 208. á. c. 



* „Magyar botanikai Lapok" V. évf. 1906. I. tábla 1. á. 



* A műszavakat általában Lorentz értelmében használom. („Moos- 

 studien", Leipzig, 1864. L Studien über Rau und Entwickeluuo-sgeschichte 

 der Laubmoose 1—34. old. ; Studien zur Naturgeschichte einiger Laubmoose. 

 Verhandl. d. k. k. zool. botan. Geselisch. Bánd XVII. 1867, 657—682 ; és 

 főleg : Grundlinien zu einer vergleichenden Anatomie der Laubmoose. Prings- 

 heim's Jahrb. f. wiss. Bot. VI. 1867.) 



^ Beitrage zur Anatomie und Physiologie der Laubmoose. Sep.-Abdr. 

 a. d. Pringsheim's Jahrbüchern für w^issenschaftlicheu Botanik, Bánd XVIL 

 H. 3., Berlin, 1886. 



'' A „háti-sejtek" mindig holostromások, mert teljes vonalban takar- 

 ják a vezetöparenchyma-sejteket. 



