DICRAXUM ÖENDTNERI LIMPR. A MAGYAR FLÓRÁBAN 11 



A „levélztigsejtek"-ben igen kevés plazma- maradvány talál- 

 ható, üresek. Mindig egy réteget képeznek, a mint az a hosszmet- 

 szeten igen jól kitűnik. A 2. képen levő 7. rajz tünteti fel a 

 levélnek a levélzugsejteken keresztülhaladó hosszmetszetét, a szár 

 kis részletével egyetemben. A levéllemeznek néhány chlorophyll- 

 szemepskével és plazmával telt sejtje (3) foglal legalul helyet, a 

 mely után a jóval szélesebb, vastagabb falú, nagyjában tégla- 

 alakú sejtek, a levélzugsejtek sora (2) következÍK'. Több köztilök 

 összeesett, ide oda hajlongó felületű. Ez utóbbi igen fontos jelen- 

 ség: ennek következtében ugyanis felülről tekintve a levélzug- 

 sejtek csoportja minden egyes sejtjének felületét egyszerre, egy 

 beállítás mellett nem láthatjuk és valószínűleg ez okozta, hogy 

 maga Limnricht (Die Laubmoose I. 361. old.) és utána pld. 

 G. Koth (Die europáischen Laubmoose I. 231. old.) a levélzug- 

 sejtek csoportját kétsejtrétegűnek mondják. A levélzugsejtek 

 felett a levéllemeznek hosszúkás téglás-alakú, szemecskékkel telt 

 sejtjei (1) következnek. 



Az egész levéllemez csőszerüleg összegörbült és nedves álla- 

 potban a levelek egy oldalra hajlanak. Ha a leveleket kiszárítjuk, 

 végük befelé kunkorodik, majd elcsavarodik. Ennek oka az, hogy 

 a rugalmas háncssejtek jóval vastagabb köteget alkotnak a levél 

 fonákán, mint a színén és így ott, a hol kevesebb háncssejt fej- 

 lődött ki, a víz elvesztésénél jobban összehúzódnak, illetőleg a 

 víz felvételénél jobban kitágulnak és ezáltal a levél erének a levél 

 színe felé való begöngyölődését okozzák. A mechanismus alapja 

 tehát a gyengébben kifejlett háncssejtek erősebben való össze- 

 hiízódása. Ezt nemcsak leveleken, hanem szárképleteken is lehet 

 tapasztalni, a mint azt W. Lorch^ újabb vizsgálatainál hangsú- 

 lyozza. A vízvesztés következtében a levelek rendkívül rövid idő 

 alatt öszzecsavarodnak és vízfelvétel által gyorsan kieg\enesednek. 

 Hogy a levelek nem egy síkban göngyölődnek össze, anak az 

 az oka, hogy a levéllemezfelek n^m egyenlő szélességűek: a 

 keskenyebb levéllemezfélnek ellenálló képessége kisebb lévén, az 

 összehúzódás alkalmával kiseb feszítőképességü, mint a szélesebb 

 levéllemez; így természetesen a levél az előbbi felé görbül. A 

 levél ilyennemű alakulása a legkitűnőbb védekezés a túlságos 

 nagy elpárolgás meggáilására. A levélnek e végső része tehát 

 ugyanolyan biológiai viselkedésű, mint egyes mohának ú. n. 

 „üvegszőr"-e (Glashaare). Ilyen üvegszőrökkel bíró mohák — a 

 melyek érdekes viselkedését W. Lorch^ ismertette — hazánk 

 Flórájában nagy számmal vannak képviselve.^ 



^ Einige Bewegungs- und Schi-umpfungserscheinungen an den Achsen 

 uad Blattéra mehrerer Laubmoose als Folge des Verlustes von Wasser. 

 Flóra, 1907, Bd. 97. 76—95. old. 



'^ Beitráge zur Anatomie und Biologie der Laubmoose. Flóra, 78. Bd. 

 J. 1894. H. m. 460. és köv. oldalai. 



'■^ Pld. Coscinodon cribrosus (Hedw.) Spruce, Hedivigia albicans (Web.) 

 Lindb. és ^) var.-a, a Grimmia, Rhaconiilrium és Barbula nemzetségnek 

 xerophyta tagjai, valamint a Polytrichum piliferwn S c h r e b. stb. 



