NÖVÉNYTANI REPERTÓRIUM 33 



Schlessischer Gesellschaft. LXXXI. 1903. Breslau, 1904. II. Abt. Zool.-bot. 

 Sektíon, p. 18—27. 



Po dpefa, Dr Josef: Vysledky bryologického vyzkumu Moravy 

 za rok 1905 — 1906. Zprávy Kommisse pro pfirodovédecké prozkoumáni 

 :Vloravy. Oddéleni botanické. Öis 2. V. Bruc, 1906. p. 1—83. 



Szerző a Morvaországra vonatkozó moha-enumerácziójábaa a Kárpátok 

 magyar oldaláról is említ néMny mohát. 



Scherffel Aladár: Algologische Notizen (mit einer Abbildung). — 

 Berichte der Deutschen Botanischen Gesellschaft. Jahrg. XXV. 1907., Seite 

 228—232. 



Szerző a következő algákról értekezik : Pandorina morum (M ü 1 1.) 

 B r y, Carteria dubia (Perty) Scherffel (prope Igló), Chamaesiphon 

 hyalinus nov. spec. (prope Igló). 



W i e d t, A. : Floristische Notizen. — Verhandlungen des Naturf. 

 Vereins in Brünn. Bd. XLIII. 1904. Brünn 1005. Sitzungsberichte p. 40—42. 



S/erzö hazánkból említi az Alyssum saxatile f. orientale-t. 



Z ellne r J. : Pax F. „Grundzüge der Pflanzenverbreitung in den 

 Karpathen. — Mitteilung des Beskiden Vereins Bielitz-Biala, 1904, No 2. 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK. 



Jegyzökönyr a növénytani szakosztály 1907 november hó 13-án tartott 



CXXXIU. üléséről. 



Elnök: Klein Gyula. Jegyző: Tuzson János. 



1, Gombocz Endre, „A Populus- fajok rokonsági viszonyai, tekin- 

 tettel a fosszil fajokra" czímen elsősorban áttekinti a megbízható fosszil 

 P. leveleket, melyek azt mutatják, hogy a nem első képviselőivel az alsó- 

 krétában, az északamerikai potomac-formátióban találkozunk. Míg az európai 

 kréta és eocén P. lenyomatokkal nem szolgál, addig az észak-amerikai kré- 

 tában és eocénben, valamint az arktikus felső-krétában számos fosszil-leletre 

 bukkantak. Legnagyobb kifejlődésre a miocénban jutott, a mikor az egész 

 északi félgömbön el volt terjedve. A pliocénban erősen megfogy ; e korból 

 Európában csak a mediterrán vidékről ismerünk P. okát. A fosszil-leletek 

 alapján szerző arra az eredményre jut, hogy a P.-ok nem egy közös ősből, 

 hanem több typusból vették párhuzamosan eredetüket. Már a krétában két 

 fejlődési irány különböztethető meg. A szárnyasán és tenyeresen erezett 

 levelűekké. Előbbiből a mai Turango, majd Aigeiros és Tacamahaca szekczió- 

 kat származtatja le, míg legfiatalabbnak ez irányban a Leucoides szekczió 

 tekinthető. A P.-ok és Salix-ok. rokonsága szerinte abban nyilvánul, hogy 

 a Salix reticulata és a P. pruinosa közös ősre vezethető vissza. A sugaras 

 erezetüek, melyek kivált a harmadkorban vannak bőven képviselve. („Arc- 

 ticae" szekczió) a jelenkori Trepidae és Tomentosae szekcziókban találják meg 

 folytatásukat. Legfiatalabb ez irányban a Tomentosae szekczió. 



Az előadáshoz hozzászóltak: Tuzson János és Klein Gyula. 



/Növénytani Közlemények. 1908. VII. kötet, 1. füzet. 3 



