A COXVALLARIA- ÉS OPHIOPOGOX-FÉLÉKRÖL 43 



Convallariecie csoportjában rendkivül változó. Houy a perigon- 

 levelek hol szabadok, hol összeforrtak, arról már volt szó. Úgy- 

 szintén az is szóba került, hogy az Aspidistra virágjának alap- 

 száma nem három, hanem négy. Egyéb példa gyanánt megemlít- 

 hetem azt, hogy a Majanthemum hifolium virágja sem hármas-, 

 sem négyes-, hanem kettőstagú. A Paris génuszban a virág 

 íilapszáma fajok szerint változik. Azonkívül a virágszerkezet 

 ingadozására nézve megemlíthetem azt, hogy a Rhodea^ Campy- 

 landra, Tiqnstra és Aspidistra génnszok egy haladó sorba helyez- 

 hetők, amelyben a porzószál fokozatosan megrövidül, a termő 

 bibéje fokozatosan elszélesedik s végül a paizsalakú húsos bibe 

 a virág belsejét egészen eltakarja s elzárja, a porzók pedig 

 ebben az elzárt katlanban foglalnak helyet. 



Az Ophiopogonoideae félig-meddig alsóállásúnak mondott 

 magházára (i. h. p. 84) vonatkozólag meg kell jegyeznem, hogy 

 a M. X. Múzeum herbáriumában őrzött „0})hiopogon japonicus 

 (L.) Ker" (Tsingtau) és „0. muscarioides Reich" magháza 

 határozottan felsőállású. A Liiiope sjncata hour. {=^ Ophiojwgon 

 spicatus Hook. Bot. Mag. 5348 ^= Convallaria spicata Thunb. 

 FI. Jap.) magháza ugyan kissé be van mélyesztve, de azért még 

 távolról sem alsóállású. A Peliosanthes courtallensis magháza 

 (Wight Icones pl. Indiae VI, 2050 szerint) alsó részével a 

 vaczokba sülyedt, de legnagyobb részében szabad, úgy liogy 

 alsóállásúnak nem mondható. Világos tehát, hogy a „félig-meddig 

 alsóállású magház" nem állandó jellemvonása az Ophiopogonoideae 

 alcsaládnak s azért ez a főmegkülönböztető jel igen kétes érté- 

 kűvé válik. Ha még tekintettel vagyunk arra, hogy a virágszer- 

 kezet az említett csoportokban mennyire változik génnszok sőt 

 fajok szerint, semmi okunk többé az Ojjhiopogonoideae-hez tar- 

 tozó növénveket külön alcsaládként a Convallarieae-töi megkü- 

 lönböztetni. 



Érdekes az itt tárgyalt növények rendszeresítésének törté- 

 netére is rövid pillantást vetni. Már a föntemlítettekből látjuk, 

 hogy a mai nap az Ophiopogonoideae a családban helyet foglaló 

 Liriopje spicata fajt a Conrallaria génuszba sorolták. Ennél neve- 

 zetesebb az össze ^ Convallarieae és Ophiopogonoideae rendszere- 

 sítésének története. 



Endlicher (Genera Plánt. 1836—40, p. 155) igen jól 

 ismerte fel az idetartozó növények egymással való rokonságát. 

 Szerinte „ . . . genera Sinilaceis affiiiia: 1. Aspidistreae, 2. Ophio- 

 pogoneae". A Smilaceákhoz tartozott a Convullaria is. Az 

 „Ophiopogoneae" csoportba a „ Sanseviera"' génuszt nem vette föl, 



Kunth (Enumeratio Plánt. V, 1850, p. 296 etc), a ki az 

 egyszikű növényeknek jóformán legtöbb faját ismerte, Endliclier 

 beosztását nagyjából megtartotta. 



B e n t h a m et H o o k e r azután (Genera Plánt. III, 2, 1883, 

 p. 678) zavart okozott az idetartozó növények rendszeresítésében. 

 Az „Ophiopogoneae'"' tribuszt a CLXXII. ordoba, a „Haeniodo- 



4* 



