A CONVALLARIA- ÉS OPHIOPOGON-FÉLÉKRÖL 45 



hogy ez alkalommal egyúttal az egyes fajok megkülönböztetését 

 is megkíséreljem s régebbi idevágó vizsgálataimat pótoljam. A 

 következőkben közölt részletekből kitűnik, hogy a Növénytani 

 Közlemények \. (1906. évi) kötetében (111 — 112. lapon) kifejtett 

 és többektől helyeselt elvi jelentőségű nézeteim itt is igazolást 

 nyernek. 



1. A szár. 



A Convallarieae földfeletti szárán igazi lomblevél nincs, 

 aziiz tőkocsánnal van dolgunk. Mivelhogy a Convallarieae tőko- 

 csánju orgjinograíiailag egyszerűbb, mint a Parideae és Polygo- 

 neteae szára, azért a kétféle szerv között megfelelő anatómiai 

 különbségeket is tételezhetünk fel. A lomblevelet hordó szár 

 nagymennyiségű vizet szállít s a lombozat súlya is nehezedik 

 reá. Ebből következik, hogy a szárban a vízszállító és a mecha- 

 nikai rendszer fejlettebb mint a tőkocsánban. A következőkben 

 ezt a feltételt igazoltnak látjuk. A különbség a Convallarieae és 

 Polygonateae szára anatómiai szerkezetében épen a vízszállító 

 és mechanikai rendszer tekintetében tűnik fel. 



Általában a Convallarieae tőkocsánjában a szövetek kevéssé 

 dift'erencziálódnak. A tőkocsán szövetelemei közül a faparenchyma- 

 sejtekhez hasonló sejtek a leggyakoriabbak. Élettani működésük 

 nem határozott irányú. Vízszállításra, vizraktározásra, mechanikai 

 erősítésre, szénhydrátok raktározására sőt asszimilálásra is többé- 

 kevésbé alkalmasaknak látszanak. Ha egy ilyen sejtet vékonyabb- 

 falúnak, kevésbé megnyúltnak s keményítővel megteltnek képze- 

 lünk, rendes keményítöraktározó sejtnek nézhetnők ; ha még 

 hosszabb volna, vízszállításra volna alkalmasabb ; ha sejtfala még ■ 

 jobban megvastagodna, tipikus mechanikai sejt lenne belőle. Az 

 ilyen csekély mértékben differencziált s élettanilag nein élesen 

 jellemezhető sejtekből való szövet a legtekintélyesebb helyet 

 fogUilja el a tőkocsánban. Talán a ennek rovására írható, hogy 

 tulajdonképeni mechanikai szövet nincs ; a hadroma pedig jelen- 

 téktelen, főelemei csak csavaros vagy gyűrűsvastagodásúak s 

 átmérőben alig 25 !J.-t érnek el, holott a Paris quadrifolia 

 szárában 30, a Streptopus ampjlexifolius szárában 36 ;j--t ér- 

 nek el. 



Az Ophiopogon-iéXé'kxQ térve át, itt azonnal konstatálnunk 

 kell azt, hogy itt feltűnő mechanikai szövetek vannak. Még pedig 

 a tőkocsán hosszában szalagszerűen végighúzódó hypoderma és 

 a mesztomanyalábokat kísérő sztereomakötegnek, sőt valóságos 

 sztereomagyűrű is található. Ámde a mechanikai szövet általában 

 kezdetleges kifejlődésű, a szklerenchymasejtek nem sokszögietúek, 

 hanem köralakúak keresztmetszetben. Azonkívül a hadroma elemei 

 itt is gyengék és szűkek. 



Ha a Convallaria, Liriope és OpMopogon génuszokat egy 

 sorba helyezzük, azt találjuk, hogy ebben a sorban a sztereoma- 

 gyűrű fokozatosan megerősödik. 



Az egyes fajokra vonatkozó részletes adatok a következők: 



