SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 83 



SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK. 



A növénytani szakos/tály 1908 februárius 12-én tartott CXXXVI. 



ülésének jeg'yzökönyve. 



Elnök: Klein Gyula. Jegyző: Tiizson János. 



1. M á g o c s y-D ietz Sándor „ Mikroszkópok és előadási eszközök" -et 

 kivan bemutatni. Előbb azonban az Erdészeti Lapok múlt évi folyamának 

 egy közleményére akarja a szakosztály figyelmét felhívni. E cikk a bükknek 

 a lucfenyő felett való elterjedését fejtegeti. A Velebiten és a Kapellán, 

 továbbá Felső-Magyarország némely helyén e jelenséget a szélnek tudják 

 be. K. T. ellenben a hóval, illetőleg a hó olvadásával magyarázza a lúcz- 

 fenyő leszorulását. Bár e jelenség nem elsőrendű növényföldrajzi kérdés, 

 mégis anyira érdekes, hogy méltó a vele való foglalkozásra s ezért újból 

 felhívja reá szaktársai figyelmét. 



Lengyel Géza felszólalásában azon nézetének ad kifejezést, hogy 

 a szélnek hatása mellett jelentős szerepet kell tulajdonitanunk a kultúrának 

 is, mely a lucfenyőt előtérbe tolja. Fölhívja a szakosztály figyelmét a hor- 

 vát-dalmát karsztvidék, elsősorban a Velebit növényzeti regióinak sajátos 

 viszonyaira, a hol a bükk nemcsak a lucfenyő, hanem még a törpefenyő 

 (P. Muglms) fölé is emelkedik. Sőt előfordul az is, hogy a fás növényzet 

 regióit eltörpült, lecsepiilt bükk zárja be. E jelenségeknek okát a nagy kiter- 

 jedésű doKna-rendszerbeu kell keresnünk, a dolinák aljában ugyanis a hó 

 tovább marad meg, mint a lejtőkön. 



Tuzson János az alacsony Tátra „Prasiva" nevű csúcsán tett 

 megfigyelései alapján felemlíti, hogy ott, helyenként. 1300 — 1400 m. tenger- 

 feletti magasságban terjed el, a fatenyészet jelző határán az eltörpült egye- 

 dekből alkotott bükkös és alatta marad a fenyves, azonban csakis a keleti 

 és a déli lejtőkön; ellenben az északi zugokban és oldalakon nem a bükk, 

 hanem a lucfenyő {Picea excelsa Poir.) terjed el a fatenyészet felső határán 

 is. Ebből Tuzson azt következteti, hogy a direkt insolationak ez esetben 

 lényeges szei'epe lehet és pedig különösen az által, hogy télutóján, a mikor 

 még a talaj fagyott és a gyökerek nem működhetnek, erős párolgásra kény- 

 szeríti a fenyők lombozatát és az egyensúly ilyetén megzavarása által, 

 azokat gyengíti, míg ellenben a lombot hullató bükk nincs ennek a hatás- 

 nak kitéve és tenyészhet. Az északi oldalakon ellenben, a lucfenyő meg van 

 óva ettől és e helyeken meg is marad a fatenyészet határán is. Az inso- 

 lationak különben még más hatásai is vannak a növénytenyészetre és a 

 talajra, a melyek valószínűleg mind közreműködnek a szóban forgó jelen- 

 ségben. 



K ü m m e r 1 e J. Béla felszólalásában azon tapasztalatára hivatkozik, 

 hogy a Velebit hegységben nem egyedül a légköri befolyások okozzák a 

 lucfenyőnek leszorulását, hanem az ember beavatkozása is. 



Róth Róbert a szél hatására vonatkozólag szólalt fel, hivatkozva 

 azon tapasztalati tényre, hogy a Magas-Tátrában — két ízben is — június 

 hó végén és július hó elején, a 2000 m.-nél magasabban fekvő, valamint a 

 legmagasabb csúcsok lejtőit borító hómezökön többféle fenyő (törpe, vörös. 



