116 BERNÁT8KY JENŐ 



Bcrnátsky J. : Egy ritka Euphorbia-fajunkról. 



A hazai Euphorbia-ía^okait ökológiailag három főcsoportba 

 oszthatjuk. Az első főcsoportba tartoznak azok a fajok, a melyek 

 leginkább nedves helyeken, folyók mentén s azok árterein, lápok, 

 mocsarak szélén teremnek. Aránylag igen nagy termetűek s 

 tekintélyes, dús lombozattal tűnnek ki. Még a magyar nép is 

 megkülönbözteti ezeket a többi kutyatejfajoktól, mert czötkény- 

 kóróknak nevezi. Ide tartozik pl. az E. palustris L., E. salici- 

 folia Hőst, E. lucida W. K., E. villosa W. K., E. paradoxa 

 S c h u r. A másik főcsoportba sorolom az egynyáriakat, a melyek 

 az előbbiektől eltérően igénytelen megjelenésűek, apró termetűek, 

 gyenge, hamar múló lombozattal bírnak ; úton, parlaghelyen 

 hamar jelennek meg, de könnyen el is tűnnek. Itt megemlíthető 

 pl. az E. falcata L., E. helioscopia L., E. segetalis L., E. exigua 

 L. A harmadik főcsoportba tartozók végül a mi száraz legelőin- 

 ken gyakoriak. Évelők, erős földalatti szervekkel vannak meg- 

 áldva. Száraz pusztáinkon igen feltűnők, mert ha nyár derekán 

 a legelők növényei tövig le vannak rágva s sülvC; az Euphorbia 

 élénken zöldéi egy-két szúrós kóróval együtt. Az E. cyparissias 

 közfelfogás szerint legközönségesebb Euphorbia- f&junk. Ez a 

 vélemény megfelel a valóságnak mindaddig, míg agyagos, humu- 

 szos legelőinkre gondolunk. Ámde mihelyest az Alföldön tekin- 

 télyes területet elfoglaló homokra megyünk át, itt az E. cypa- 

 rissias ritkább lesz s minél tisztább a homok annál jobban 

 foglalja el helyét az E. gerardiana} Közép- és Dél-iMagyarország- 

 alacsonyabb dombvidékén s az Alföld egy-némely pontján is 

 fontos szerepet játszik egy harmadik talajnem, a lösz s itt sem 

 az E. cyparissias, sem az E. gerardiana, hanem az E. glareosa 

 M. B. {E. pannonica Hőst) az uralkodó. Az alacsonyabb hegye- 

 ken azt tapasztaljuk, hogy az E. gerardiana leginkább homokkő- 

 talajon, az E. glareosa pedig mészkőtalajon gyakori. 



Minél határozottabb s tisztább a talajféleség, annál bizto- 

 sabb, hogy csak egy bizonyos Euj^horbia-fBij található rajta, még 

 pedig tiszta homokon az E. gerardiana, lösztalajon s igen meszes 

 agyagon az E. glareosa, mészszegény agyagos talajon az E. 

 cyparissias. Kevert talajon két-két faj — igen ritkán mind a 

 három — találkozik egymással. Kötött, fekete homokon az E. 

 gerardiana mellett terem az E. cyparissias, máshol pedig az 

 E. glareosa keveredik hozzá. 



A homoklakó E. gerardiana és a meszestalajt kedvelő E, 

 glareosa az Alföldön lösz és homok határán, iUetőleg a hegyeken 

 mészkő és homokkő találkozási helyén szoktak együtt teremni. 

 Előbbi esetre a deliblati homokvidék jó példa. Az úgynevezett 

 deliblati homokterület északkeleti határán, Ulma és Károly falva 



' Az E. gerardiana Jcq. Janchen (Mitteil. d. Naturw. Ver. d. 

 Univ. Wien V, 1907 szerint = E. Seguieriana N e c k. 



