EGY RITKA EUPHORBIA-FAJUNKRÓL 119 



levelén csak egy főér ötlik szemünkbe s azonkívül legfölebb 

 egy-egy gyenge, rendesen a levél alsó harmadáig nyúló ér 

 található. Az E. angustifrons levelén a főéren kívül legalább 

 egy-egy, sokszor azonban két-két élesen rajzolt s a levél közepén 

 túl érő eret vehetünk észre. Azonkívül az E. glareosa főére alsó 

 része igen széles, fehéren porczogós, a mi az E. qerardiana 

 levelén alig, de az E. angustijrons levelén jobban jut kife- 

 jezésre. 



A fentidézett leírásban azt olvassuk, hogy az E. angusti- 

 frons levele ,,nem fogacskás, mint az E. Pannonicaé " Erre 

 vonatkozólag meg kell jegyeznem, hogy az E. glareosa (E. 

 panyionica) levelét más művek is fogasélünek mondják, ám 

 helytelenül. Ugyanis az E. glareosa levelét érdesnek találjuk, 

 ámde ez nem fogaktól, sőt még szörképletektől sem ered, hanem 

 ha az érdesség igazi okát kutatjuk, azt találjuk, hogy csak az 

 epidermiszsejtek külső tangentialis falai hegyes fog módjára 

 kiemelkednek. 



A levél anatómiai szerkezetéről lévén szó, megemlítem még 

 a következőket. Az E. glareosa levelének alsó lapján az epider- 

 miszsejtek külső tangentialis fala szintén fogalakúan kiemel- 

 kedik. A levél felső lapján a sejtfal kiemelkedése kevésbbé hegyes 

 s kevésbbé hosszú, úgy hogy azt csak púpalakúnak mondhatjuk. 

 Az E. gerardiana levelének minden részén, élén is, az epider- 

 misz egészen sima, azaz semmiféte feltűnő kiemelkedés nincs 

 rajta. Az E. angustifrons ebben a tekintetben ismét középhelyet 

 foglal el, a mennyiben az epidermiszsejtek külső tangentialis 

 falai jól észrevehetően kiemelkednek, de azok sehol sem hegyes 

 fogalakúak, hanem csak rövid tompa púpalakúak. 



Egy másik jellemző tulajdonság a virágzat elágazási módja. 

 Az E. glareosa álernyője aránylag kevés sugarú, de a gallér 

 alatt a főtengelyből számos virágzati ág ágazik el, úgy hogy 

 ezen oldalágak száma sokszor a tulajdonképeni ernyő sugarai- 

 nak számát megközelíti vagy meghaladja. Az egyes sugarak 

 pedig többnyire csak kétszer vagy háromszor ágaznak el újból, 

 s ezek a másod, illetőleg harmadrangú ágak olyan rövidek, 

 hogy tartóleveleik egymást födik. Az E. gerardiana álernyőjét 

 aránylag számos sugár alkotja s a gallér alatt rendesen csak 

 három-négy oldalelágazás van. A sugarak már közepük táján, 

 azután még vagy háromszor ágaznak el úgy, hogy tartóleveleik 

 jó távol esnek egymástól s a másod, harmad, sőt negyedrangú 

 ágak is a tartólevelek eltávolítása nélkül jól láthatók. Az E. 

 angustifrons ebben a tekintetben ismét tppen a két faj között 

 áll. A gallér alatt a főtengelyből kiinduló virágzati ágak száma 

 körülbelül annyi vagy kevesebb, mint a gallérlevelek fölötti 

 álernyő sugarainak a száma, de mindenesetre háromnál-négynél 

 jóval több, a sugarak pedig két-harmad, sőt háromnegyed részük 

 "fölött ágaznak el, többnyire háromszor, úgy, hogy az egymás- 

 fölött következő tartólevelek csak részben vagy egyáltalán nem 



Növénytani Közlemények. 1908. VII. kötet, 3. füzet. 10 



