A SlSAKVIRÁGNEMZETSÉfi NÖVÉNYFÖLDRAJZA 1 2 5 



jedésének a megmagyarázása. Ha azonban azokat az eredmé- 

 nyeket, a melyeket a sisakvirágok specziális tanulmányozása a 

 rokonsági viszonyokra és a földrajzi elterjedésre nézve nyújtott, 

 összevetjük a sarki-harmadkori flóraelemek történetével, ezt a kér- 

 dést is könnyen megoldhatjuk. 



PrantP szerint a Ranunculaceae család a harmadkorban 

 a sarkkör mentén összefüggő elterjedéssel birt. Ámde nemcsak 

 a családnak a maga egészében, hanem az egyes nemzetségnek 

 is ilyen volt az összefüggése ; a család nemzetségeinek ugyanis 

 csak 207o'^ lakik kisebb területen; a többi nemzetség Euráziá- 

 ban és Amerikában egyaránt bentlakó. Ezzel szemben az egyes 

 szekcziók mai elterjedése és rokonsági kapcsolata azt mutatja, 

 hogy a nemzetségeken belől az egyes rokonsági körök már a 

 harmadkorban is helyhez kötött elterjedéssel bírtak. 



Ha a mellékelt térképen megnézzük az egyes szekcziók 

 elterjedését, rögtön feltűnik az a körülmény, hogy az ázsiai és 

 az északamerikai szekcziók — eltekintve a kiveszőben levő 

 rokonsági köröktől — Keletszibériában mindnyájan konczentrá- 

 lódnak és innen patkó vagy gyürü alakjában nyúlnak le dél- 

 keletre és délnyugatra. Európa sisakvirágai a térképen nem 

 függenek össze Keletszibéria flórájával, azonban, ha az európai 

 sisakvirágfajokat a szibériai fajokkal egybevetjük, arra a feltűnő 

 eredményre jutunk, hogy az európai alakok a lehető legszoro- 

 sabban csatlakoznak bizonyos szibériai fajokhoz, ügy, hogy ha 

 nem is elterjedésileg, de rokonságilag Európa sisakvirágai is 

 összefüggenek Szibéria sisakvirágflórájával. 



Ennek a körülménynek kétségtelenül az a magyarázata, hogy 

 a sisakvirágok harmadkori fejlődési középpontja Szibéria volt. 

 Ez a középpont azonban kétfelé oszlott : egy nyugati és egy 

 keleti oldalra : amaz a Lycodonum, a Napellus, a Cammarum 

 és az Anthora rokonsági köröknek volt a középpontja, emez 

 pedig, a mely a mai Bering-tenger mellékén feküdhetett, a Pal- 

 mata szubszekczióé. Valószínűleg ilyenféle volt ezeknek a rokon- 

 sági köröknek harmadkori elterjedése is : legnyugatabbra, talán 

 egészen Skandináviáig nyúlt a Lycodonum és legkeletebbre, 

 egészen a Hudson-öböl vidékéig a Palmata. 



A sisakvirágok további történetében már nemcsak az egyes 

 rokonsági körökre, hanem magukra a fajokra is kiterjeszkedhe- 

 tünk. A ma élő sisakvirágflóra ugyanis három elemből tevődik 

 össze : 



1. reliktumfajok, vagyis azok a harmadkori alakok, ame- 

 lyeknek közelebbi rokonsága kipusztult. Ilyen az A. gymnand- 

 rum, a Gymnaeonitum alnemzetség egyedüli mai képviselője, 

 a mely sok termőlevelével az egész nemzetség legősibb ágazata ; 

 az A. uncinatiim, az Americana szekczió képviselője, a mely a 



^ E n g 1 e r und P r a n 1 1 Die natüriichen Pflanzenfamilien. III. 2. 

 (1892) 53. 



