140 SZAKOSZTÁLYI ÜGYEK 



S c h i 1 b e r s z k y K. szerint a rovaroknak az összenövés előidézésé- 

 ben semmi szerepük sincs. Az alapképzödés bizonyára fasciatio, melyhez 

 különösen a Compositáknál, gyakran járul a virágzatok összenövése is. 



4. Schilberszky Károly, szántóföldön termett, 1907. jún. 25-én 

 szedett oly rozsnövénj't („Montagne" rozsfajta) mutat be, melynek szárma- 

 gassága 208 cm., a kalász hossza pedig szokatlanul, 24 cm. hosszú. Egész 

 szervezetében óriásnövést árul el. 



Bemutat továbbá, ugyancsak szántóföldön termett, 1907 szept. 28-án 

 szedett másod-ivadékú rozsnövényt („Montagne* rozsfajta), mely a szedés 

 idejében elvirágzó állapotban volt. A bemutatott rozsnövény a júliusi aratás 

 után elhullott szemekből kelt egyedek egyike volt. 



5. Szabó Zoltán ismerteti F. P a x : ,Die Tertiárflora des Zsil- 

 Tales" czimü munkáját, melyben Petrozsény környékének phytopalaeontologiai, 

 tertiarkorú leleteit dolgozza fel. (Az ismertetés meg fog jelenni lapunkban.) 



Tuzson János megjegyzi, hogy P a x-nak azon következtetése, 

 miszerint a zsilvölgyi fosszilis növénymaradványok mezotermás flórára val- 

 lanak, már Staub dolgozatának adataiból is kiderül {Sabal, Sequoia, Taxo- 

 dium stb.); Staub azonban más, kétes adataiból — hibásan — megatermás 

 flórára következtetett. A mi pedig Staub meghatározásainak hibás voltát 

 illeti, Tuzson J. megjegyzi, hogy azok sok esetben csakugyan kétesek, 

 meghatározási módszere azonban a phytopalaeontologiában általánosan 

 szokásos. 



6. Tuzson János „a. Potentilla rupestris rendszeréhez" czímmel 

 ismerteti e növényfaj változatait és alakjait, azoknak egymáshoz való viszo- 

 nyait, rendszerét és földrajzi elterjedését. (A czikk teljes terjedelmében 

 megjelenik lapunkban.] 



7. M á g c s y-D ietz Sándor eltorzult fenyötobozokat mutat be. 

 Már 1905 okt. H-én is mutatott be olyan tobozokat, melyeknek pikkelyei 

 elgörbültek. Azóta a Királyhegyen is gyűjtött ilyeneket. W i 1 1 e, ki a 

 tobozoknak hasonló rendellenes kifejlődéséről értekezik, előadóról is meg- 

 emlékezik, kifogásolván, hogy előadó a torzulás okául a fagyást állapítja 

 meg. Előadó W i 1 1 e-vel szemben, ki e jelenségben mutácziót lát, a pikkelyek 

 elgörbülését patológiás képződésnek tartja, a melynek oka valószínűleg 

 külső tényezőkben keresendő. Előadó vizsgálatai azt mutatták, hogy a torzult 

 pikkelyek alsó felületén, a törés helyén, a sklerenchyma réteg megszűnik 

 és az alsó pikkelyektől elfedett részen ki is marad, holott a rendes fejlő- 

 désü pikkelyek egész alsó felületén jól kialakul. A pikkelyek elgörbülését 

 tehát a sklerenchyma hiánya idézi elő. A jelenség tulajdonképeni okát 

 egészen fiatal tobozok vizsgálata és megfigyelése fogja kideríthetni. 



Bemutatja továbbá a szőllő erinozis betegségének néhány érdekes 

 példáját. E betegség előidézője a Phytoptus Vitis Land. nevű atka, mely 

 a szőllő egyes részeit, különösen leveleit fokozottabb szőrképződésre indítja. 

 Az erinozis felléphet a szőUővesszőjén is, de legritkábban a fürtön. Bemu- 

 tat olyan fürtöt, melynek minden ágacskáján szörcsomók keletkeztek. 

 A virágképzödés ennek következtében teljesen elmaradt. 



(Megjelent 1908. július hó 15-én.) 



