156 8IM0NKAI L. 



Őshonos, alkalmas helyeken 6 — 7 m. magasra is megnövő 

 cserjefánk. Hazánk őshonos fásnövényzetének az a keleti jellem- 

 zője, a mely alföldies és dombvidéki tájaink flórájának orientális 

 mintázatát jóval nyugatabbra szinezi be, mint akár a Tilia 

 tomentosa Mönch., akár a Quercus conferta Kit. A feJcetegyürü, 

 vagyis tatár juharfa, Európának hazánktól nyugatra eső orszá- 

 gaiban nem honos ; ott csak kerti kultivált példányai tengődnek. 

 Terjedéskörének legnyugatibb határát az a vonal jelzi, a melyet 

 a Kiskárpátok Kisalföldi lejtőin, Modor, Bazin és Pozsony- Szent- 

 györgyön át a Fertő lajthamelléki széléhez s innen Sopron vidékén 

 át a Kemenesalja déli síkjához és dombvidékéhez húzhatunk. 

 A Kemenesalja déli részeitől a Zala és Kanizsa völgyeit követi 

 e juharfa terjedéskörének nyugati liatárvonala a Muraköz sarkáig ; 

 majd innen délfelé az Ivantica dombvonulatán s a Krapina patak 

 völgyén a Száváig, Szamoboron át pedig a Kulpa melléki Károly- 

 városig. Károlyvárostól délfelé a Korána völgye mentén átcsap 

 e nyugati határa Boszniába. Délboszniában még közönséges ; 

 de azután keletfelé fordul terjedése köre, Szerbián, Bosznián, 

 Észak-Kisázsián át Arméniáig. Arméniától keletebbre a perzsiai 

 meleg klima, északra [a Kaspi-tó és a turáni sülevényes alföld 

 gátolja meg tovaterjedését. Északra kanyarodik ezért terjedés- 

 köre Arméniától, [a hol mint var. torminaloides P a x : E n g 1. 

 Jahrb. XI. (1889) 73. van főkép kifejlődve], az Arasz és Kur 

 mellékein a Kaukázus dombtájainak, és innen Déloroszországon 

 át Podolia meg Délkelet-Galiczia erdős-cserjés halmainak. Dél- 

 galicziából, a Pruth mellékén a Szolyvai-Kárpátgerinczig hatolván, 

 itt a Kőrösmezei hágó irányában csap át körének határa hazánkba, 

 a Tisza felső mellékeire. Mármarosban, a Felső-Tisza legelső 

 síkjának erdős-cserjés dombjain, így pld. Visk mellett már bőven 

 terem. Itt van hazánkban legészakkeletibb települő helye. A Tisza 

 völgyének Huszti-szorulatától nyugatra azután a Nagyalföldet 

 párkányzó dombvidékeken Ugocsa megyétől kezdve északabbra 

 kanyarodik határvonala Beregen és Ung megyén (Szobráncz ! 

 Vinna I) Zemplén és Abauj megyén át (Sátoralja-Ujhely, Abauj- 

 Szina!), Borsod, Nógrád, Hont megyék területén (Selmeczbánya!), 

 Bars és Nyitra megyéken át (Zoborhegy). Pozsony megyének 

 immár említett kiskárpáti lejtőiig. 



Terem hazánk alföldi és dombtájainak, átlag 100 — 470 m. 

 magasságú színtájai között, nemcsak a Nagy-Magyarmedencze, 

 hanem a Kis- (erdélyi) medencze mellékein is: Soprontól a 

 Feketeügy dombpárkányzatáig ; Visktől Orsováig. Talajban nem 

 válogatós, mert megterem Nyíregyháza meg a Csepel homokján, 

 meg homokos kertjeinkben is, megterem dombvidékeink löszös, 

 valamint fekete agyagján; közönséges Budapest és környéke 

 mészdolomit-dombjain; Szentendre és Visegrád trachitján meg 

 trachittufáján is közönséges ; a Nadap falu melléki Meleghegy 

 gránitos hegyén is jól fejlődik. 



Törzsének kérge, valamint idősb hajtásai is feketélők, vagy 



