168 SIMONKAI L. 



hosszának átlagos mérete 6 — 8 cm., szélességének átlagos mérete 

 6-4—10 cm. 



Nagyobb termései, valamint leveleinek nagysága, apróbb 

 fogazottsága és könnyebb szövete különböztetik a balkánfél- 

 szigeti A. hyrcanum Fis eh - Mey-től ; másrészt virágzatának 

 meztelensége, nagyobb virágai és fejlett korukban kopaszodó 

 levelei különböztetik a következő fajtól, az Acer ohtusatum 

 W. K.-tól. 



Hazánkhan kultivált példányát láttam Selmeczbánya arbo- 

 rétumában ; a Magyar Nemzeti Múzeum herbáriumában is van- 

 nak belőle kultivált példányok, Láng és Rochel gyűjtéséből. 



20. Acer ohtusatum W a 1 1 d s t. et K i t. in W i 1 1 d. Spec. 

 pl. IV. (1805) 984. — Magyarteng ermelléki juharfa. 



[A.neapolitanum Teu! Memoire sugliAcere (1846) 13 tab.4. 

 — A. ohtusatum Tenoré. Mem. id. h. 12. tab. 3. — A. ohtu- 

 satum subsp. enohtusatum P a x Aceraceae 57. — A. ohtusatum 

 var. genuinum Pax. id. h. 58; Schwerin in Gartenfl. (1893) 

 360, 75 ábra. — A. ohtusatum var. anomalum Pax, ex P a x 

 Aceraceae (1902) 58. — A. opulifolium Neilr. Vegetat. Croati 

 en. 214, — non Vili. — Icon bona in Trattinick Archív I 

 (1812) tab. innumerata 21, 1. c. p. 3 sub Nr. 14 commentata. — Vidi 

 etiam spec. sicca Kitaiheliana, in herbario Musei Naturali Hun- 

 garici asservata. A 10. ábra h. rajza Kitaibel eredeti példánya 

 nyomán készült ; e dolgozatban : 10. ábra a., h.]. 



Ez a karszt-balkáni őshonos fajunk növény földrajzilag ki- 

 válóan jellemzi a Magyar- tengertől északra és keletre kiképző- 

 dött mészhegységek hegyvidéki tájait. Északi határa az üszkok- 

 hegységnél kezdődik (Rude I Szamobor) ; innen a Kulpa mellékein 

 a Éisnyak hegycsoportjába hatol be Crnilug-ig; innen nyugat 

 felé őrszemeket küld Caruioliába (Nános) és Isztriába (Monte- 

 Maggiore) ; azután a magyar-horvát Karszton, az Ogulinmelléki 

 Kleck-hegytöl kezdve :i Velebiten át Dalmácziáig, Albániáig, Dél- 

 Bosznián át (B e c k Flóra iSüdbosn. II. 86) Szerbiáig követhető 

 terjedéskörének határvonala. Dalmácziától nyugatra Itália délibb 

 vidékein is vadon termő erdei fa, hol az Abruzzoktól Kalábriáig 

 több változatban honos ; a legnyugatibb határőr állomása Nápoly 

 mellett van. Tenoré ezt a NápolymeUéki A. ohtnsatum-ot, a 

 Flóra Nap. II. (1820) 372. tab. 100-on Acer neapolitanum neve- 

 zet alatt különbözteti, de nem egyéb az, mint az A. ohtusatum 

 W. K. egy csekély változata. 



Az Acer italum csoportbeli juharfajoknak növényföldrajzi- 

 lag is, sajátságaik szerint is, az .4. ohtusatum W. K. a törzse, — az 

 a középső törzse, a melyből e csoport többi faja szétágozódik. 

 Nyugat felé ágazódnak ki az A. ohtusatum törzséből az : A. italum 

 és A. hispanicum; kelet felé ágazódnak ki belőle az A. hyrca- 

 num és A. Regináé- Amaliae. Hogy emez ágai közbülső alakok- 

 kal is kapcsolódnak egymáshoz, azt én is észleltem ; de azért 



