176 SIMONKAl L. 



az nem jellemző reá, hogy terméskéinek szárnya csaknem épszög 

 alatt áll-e el, vagy felfelé emelkedik [A. marsicum Guss. Pl. 

 rarior. 1826 375); A. marsicum f. corniforme Borb. ap. 

 Schwerin: Mitteil. deutsch. dendr. Ges. (1901) 62.], vagy 

 pedig sarlósán legörbül {A. campestre v. falcatum Reinecke 

 Mitteil. thüring. bot. Ver. II (1892) 11; A. campestre Fekete 

 et Mágocsy Erdészeti növényt. II (1896) 753, fig. 353.). Domb- 

 vidékeink közönséges juharfája lévén, sokféle változatú, sőt 

 gyakran alakulnak rajta terratologiai elváltozások is. Ilyen a 

 parafás ágú változata [.-1. campestre ramulis siiberosis], ilyenek 

 a bogárszúrta levelű vagy termésű és a marharágta egyedei, a 

 minő marharágta az A. campestre v. saniculaefolium Borb. 

 Természetr. fűz. XIV. (1891) 79. Ezeket a terratologiai abnor- 

 mitásait kellő értekük szerint megbirálni szükséges immár, a 

 midőn azokat mint varietásohat^ vagy formákat a külföldi acero- 

 logusok megannyi külön tudományos név alatt tárgyalva, még 

 le is rajzolják. A terratologia körébe való az a jelenség is, hogy 

 némely termése nem 2, hanem 5, 4, vagy még több terméskéjü. 



Nagy alakkörének változatait helyesebb a levéllemez meze 

 szerint két főcsoportra osztani, úgymint I. piUfolia és II. glahrata 

 osztani, semmint termésük meze szerint : I. hebecarpum P a x 

 Aceraceae (1902) 55 és 11. leiocarpum P a x Helyesebbnek tar- 

 tom az én felosztásomat azért, mert a glahrata csoport törzs- 

 képviselője, az Acer glahratimi (Wimm. et Gr ab.) keleteurópai 

 typus, a mely a Kaukázustól [Sagoda : légit exs ! Hollós László), 

 Középoroszlionon át (Tula: exs! in Magy. Nemz. Múzeum) ter- 

 jed el Alföldünkig (Nyirbátor : légit exs ! B e r n á t s k y) és 

 Budapest meg Dömötöri dombjainak erdeiig, terjedése legészak- 

 nyugatibb határát pedig Sziléziában éri el: holott a pilifoUa 

 csoportbeli Acer campestre-k nyugateurópaiak s ott fejtik ki 

 változataik sokadalmát. 



Linné diagnózisából: ^A. campestre foliis lobatis obtusis 

 emarginatis" nem olvashatjuk ki, vájjon ő csupán csak a szőrös 

 levelű változatokat látta-e; de abból az általa jelzett terjedés- 

 köréből „liabitat in . . . australiori Európa" kétségtelen, hogy a 

 Linné Acer campestris-e szőröslevelű (pilifolius), — mert délibb- 

 Európában csupán a szőröslevelű Acer campestre honos. Erdészeti 

 szempontból csak mint aljafa becses; kertészeti szempontból 

 pedig gyepünek igen hasznavehető. 



I. PilifoUa. Levelük fonáka pelyhesen szőrös. 



a) A. molle Opiz Flóra VH. 1. Beilage (1824) 83. — 

 [A. campiestre var. hebecarpum D C. Prodr. I (1824) 594. — A. cam- 

 pestre var. inllicarpum Láng Sylloge soc ratisb. I (1824) 187. — 

 A. campestre var. eriocarpum Opiz Flóra VIII. (1824) 1. 

 Beil. (1824) 82. — A. campestre var. lasiophyllum Wimm. et 

 Gr ab. Flóra schles. I (1827) 365. — A. campestre var. mollis- 

 simum Tausch Flóra XII (1829) 547. — A. tomentosum v. 

 serotinum Kit. Linneaa XXXIl (1863) 552. — A. campestre 



